Agent Parker?
Nu. Nu, nu, nu.
Agent Parker? Unde eşti?
Doamne, e cam devreme, nu? Bună, şefule.
N-am putut aştepta.
Sunt impresionat cât de puţin ai făcut cu...
atât de puţin.
Păi, asta fac cu timpul concediului pe care nu-l primesc.
Cutreier o groază de magazine
şi magazine de mobilă cu toţi tipii cu care nu mă întâlnesc.
Nu te-am crezut... vampir adolescent.
Ar trebui să vezi ce am citit în avion.
La FBI munca nu-i o ficţiune. Vreau să continui aşa.
E vorba de Miami?
Da. Vorbesc de Miami.
Am mai discutat.
Ştii, să fim deschişi la posibilităţi, înseamnă să închidem cazurile...
că acesta.
Te trimete din nou într-o fundătură.
Unde am crescut eu,
o fundătură era mai bună decât realitatea.
- Deci... unde mă trimiţi de data asta? - În Haven.
Maine.
Locul natal al unui anume Jonas Lester.
A evadat dintr-o închisoare federală acum 19 ore.
A ucis un paznic în timpul evadării. Găseşte-l pe Lester. Adu-l înapoi.
Nimic altceva. Asta-i realitatea ta.
Eşti un agent bun, Audrey.
Şi într-o zi, poate, vei fi un agent grozav.
Concentrează-te asupra slujbei.
Pune cartea pe masă când termini cu ea.
Stai!
Stai, la naiba!
Stai! La naiba, opreşte-te!
Nu mă face să te împuşc.
Sezonul 1, episodul 1
Traducerea: Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Transcript: www.addic7ed.com
Tocmai am aflat: şase din cele şapte degete lipsă ale lui Tommy Bolt,
au fost returnate. Sunt Ryan Wisely, de la WDLH,
vocea din Haven.
Nu am cum sÄƒ mor aÅŸa.
OpreÅŸte-te.
În regulă.
- Doamne! - Ai nevoie de ajutor?
Nu. Nu. Sunt bine. Mulţumesc.
Bine, atunci.
Incredibil.
- Păcat de maşină. - E închiriată.
- FBI! Cine eşti? - Poliţia Haven. Cine eşti tu?
- FBI, eşti surd? - De unde ştiu asta?
Bine, pentru început, am o armă
la centură. E o armă guvernamentală de 9 mm.
Şi mi-au dat, ştii, una din astea.
Ţine-ţi mâinile la vedere.
Bine, ce o să fac? O să scot încă o armă?
În regulă. Haide, ţi-am arătat-o pe a mea.
Bine.
Deci... toate drumurile voastre sunt aşa de rele?
Rocă nisipoasă. Îi place să se mişte.
Pot să te duc undeva?
Cred că e mai prietenos decât dacă ţi-aş rechiziţiona maşina.
Probabil, şi mai puţine hârtii.
Îmi pare rău... eşti bine?
E în regulă. N-am simţit.
Un tip dur, da?
Nu cred că ai văzut de curând
un tip pe numele Lester?
Tocmai l-am părăsit.
Continuă să cauţi tot ce vrei. Omul ăsta e destul de mort.
Are tendinţa să nu se schimbe prea mult.
- Şefule Wuornos, asta este... - Agent special Audrey Parker.
E de la FBI. Păi, asta-i una din situaţiile
în care susţii că ajuţi, dar eşti aici ca să mă calci pe bătături.
Nu cu pantofii ăştia.
Am venit aici, de fapt, după el.
Da. Da, am dat alarma când a evadat Jonas.
Biroul a crezut că s-ar putea întoarce
în oraşul său. Bănuiesc că a făcut-o.
Cineva a ratat ceva.
E ceva scris pe el.
Nu pot citi ce este, dar merită verificat.
O să o duc la laborator în Bangor.
De ce nu ne luminezi?
Ce are în vedere agentul special al FBI-ului?
Rănile sale nu sugerează o luptă.
Nu cred că a fost târât aici.
- Nu crezi? - A murit sera trecută.
Dar oamenii tăi vor trebui să ne dea momentul exact. La prima vedere,
se pare că a căzut de acolo, dar corpul său
e prea departe de margine, ştii, dacă nu cumva e un tun acolo sus
sau altceva. Oricum, nu cred că a fost un accident.
Gândeşte-te la asta. Cel mai bun lucru pe care l-a făcut Jonas Lester
pentru oraşul aşa, a fost să moară.
Aşa că, în ceea ce mă priveşte, am terminat.
A ucis un angajat federal, aşa că ancheta mea nu se termină
până când nu aflu de ce s-a întors aici şi ce i s-a întâmplat.
Nathan, găseşte-ţi o infracţiune adevărată de investigat.
Şefule, ce zici să-i arăt agentului Parker împrejurimile,
- în timp ce strângem mărunţişurile? - Dă-i drumul, pierde-i şi lui timpul.
Nu are ce altceva să facă cu el.
- Howard. - Sunt Parker.
- Lester e mort. - Ce s-a întâmplat?
Ei spun că a fost un accident,
dar ceva nu pare în ordine.
Se pare că eşti pe drumul cel bun, agent Parker.
- Şeful Wuornos, nu crede asta. - Am încredere în instinctele tale.
Lucrez cu un detectiv local...
Wuornos.
- Îi spui tatălui tău, şefule? - Îi spun şefului meu, şefule.
E un om încăpăţânat. Care-i treaba? Mă testează?
Nu pe tine. Pe mine.
Fără supărare, dar jumătate din motivul pentru care vreau să rezolv
- cazul ăsta, e ca să-l enervez. - Îl vei enerva.
Bănuiesc că ăsta-i unul din avantajele de a fi crescut de către stat:
nu mai sunt conflicte părinteşti.
- Deci... eşti orfană? - Sunt un agent liber.
Tuwiuwok. Asta-i în americana nativă?
Migmaw, da. Înseamnă "Raiul."
E mai uşor de pronunţat, bănuiesc.
Astea trebuie să fie urmele lui Lester.
Par a fi urmate de un al doilea set, chiar... aici.
Şi ale lui Lester se opresc...
abrupt, aici.
S-ar putea.
Să strice copacii?
Asta-i... asta-i ciudat.
Aveţi pe aici tornade în acest anotimp?
- Poate... una pe an. - Serios?
Pentru că ceva a făcut asta copacilor aceştia.
N-a fost vânt, noaptea trecută. Am verificat deja.
- Da? - N-am găsit nici un tun.
Ca să vezi.
Frumoasă armă, totuşi. Lester n-a fost împuşcat.
- Am găsit asta. - O pălărie?
Cunosc un tip care poartă o pălărie ca asta.
Şi eu, dar asta nu înseamnă dovadă.
Lester a furat banii băieţilor mei.
Bine. Astea sunt dovezi.
Să mergem să vorbim cu tipul tău.
Bun venit în Haven. Îţi plac clătitele?
- Avem clătite bune. - Ce zici de homari?
- Mâine nu e vestit pentru homari? - Nu-mi plac homarii.
Chiar îmi plac clătitele.
Îmi place maşina.
Mulţumesc. O am de când aveam 19 ani.
Cum ţii o maşină aşa de mult?
Nu o conduc pe stânci.
Deci...
Cui aparţine pălăria asta?
Lui Conrad Brower, veteran al războiului din Golf, bun la toate.
A fost în armată cu Lester.
Conrad a devenit un erou şomer,
Lester a devenit un ratat, cu cunoştinţe despre computere.
A fost închis pentru furtul beneficiilor de veterani, de la tipii cu care era.
- Inclusiv de la Conrad. - Da.
Conrad.
- Nathan. - Iar o ajuţi pe Marion?
- Cu asta mă ocup. - Ţi-am găsit pălăria
sus la Tuwiuwok Bluff.
Mulţumesc. Apreciez.
Ai fost acolo ieri seară?
Ţine distanţa.
- Te rog. - Ce?
- Conrad are probleme personale cu spaţiul. - Bine.
Scuză-mă dle Brower.
Plănuieşti la un anumit moment să-mi răspunzi la întrebări?
Am fost acolo în dimineaţa asta.
Îmi place să privesc bărcile ieşind în larg. Bănuiesc că mi-am uitat pălăria.
Şi nu l-ai văzut pe Jonas Lester?
- Nu în viaţă. - Dar îl cunoşteai.
- Te referi la armată. - Da.
Şi apoi, când a venit din armată, ţi-a furat toţi banii.
Nu numai pe ai mei. Înţeleg încotro baţi.
Conrad...
Ieri după amiază, spre seară, unde erai?
Săpăm după scoici. În golful Edgewater.
Până la apus.
Bine, vorbeşti monosilabic. Vrei să încerci
să-i pătrunzi în spaţiul său, în timp ce eu mă duc înăuntru să vorbesc cu proprietarul?
Sigur.
- Unde te duci? - Dle Brower, dacă ai ceva
ce vrei să-mi spui, dă-i drumul.
Asta-i ciudat.
Conrad? Conrad!
A dispărut.
Nathan! Fereşte!
Felicitări, Nathan. Trebuie să te întorci cu mine pentru un RMN.
Norocosul număr 9.
Da. Bucură-te. Al zecelea e liber.
E obişnuit. O să fiu în ambulanţă.
Chiar nu sinti durerea?
Se numeşte neuropatie idiopatică.
Chiar n-ai simţit când uşa maşinii ţi-a venit peste mâna?
- Nu. - Poţi simţi focul?
- Nu. - Gheaţă?
- Ciudat, da. Simt gheaţă. - Nu simţi căldura?
Nu. Totuşi simt că vine o durere de cap.
Asta a fost ciudat.
Nu am mai văzut o astfel de ceaţă.
Mâine are multe feluri de ceaţă.
În regulă, treci în spate.
Pot să conduc singur.
Nu mă cert cu tine, Nathan.
În spate.
Du-te. O să sun la birou şi apoi o să verific alibiul lui Conrad.
Eleanor, reacţionezi exagerat.
- Howard. - Agent Howard, da,
sunt tot aici. Nu am găsit nimic. Nimic relevant,
oricum, dar o să ţinem legătura. Bine, la revedere.
Trebuie să fii agent Parker. Înţeleg că anchetezi
- moartea lui Jonas Lester. - Şi voi sunteţi?
Dave Tiggs. Fratele meu, Vince.
Publicişti, editori şi orice altceva la Haven Herald.
Am crezut că Lester va fi ştirea, dar acum va fi ceaţa.
Da. Ceaţa a fost ciudată, da?
Bun venit în Haven.
Tot am sentimentul că te-am mai văzut.
Nu sună ciudat de loc.
Doamne, ba da.
- Nu-i aşa? - Pentru că ai spus-o tu, Vince.
Ce-ar fi să trecem mai târziu să răspunzi la câteva întrebări despre caz?
Ce-ar fi să vă sun eu?
Fioroasă, nu-i aşa?
Poate te răzgândeşti, treci pe la noi.
Am făcut armata la Mai Tais.
- Bine. - Vreau să merg în faţă de data asta.
Nu, nu. Mereu merg eu în faţă.
- Păi, e rândul meu acum. - Agent Parker.
RMN-ul e supra aglomerat. Hai să vorbim cu Mary.
Nathan. E toată lumea în regulă acolo?
Va fi. Aceasta e Audrey Parker de la FBI.
- Marion Caldwell. - Acesta e prietenul meu, Ted Ford.
- Bună. - Asta-i Santa Barbara?
Da. Ai fost acolo?
De două ori. O dată pentru un pedofil, a doua oară pentru un criminal în serie.
Marion şi cu mine ne gândim să ne mutăm acolo şi să cumpărăm un magazin.
E frumos.
E frumos şi e mult mai sigur acum.
Deocamdată...
flirtăm cu ideea.
Marion şi-a pierdut mama nu de mult, şi cred că schimbarea i-ar prii.
Ted are magazine de antichităţi peste tot.
N-am plecat niciodată din Haven, aşa că... e un pas mare.
Conrad Brower lucrează pentru dvs, da?
Da, aşa e. Mi-a fost de mare ajutor de când mi-a murit mama.
Cât de bine îl cunoaşteţi?
- Am crescut împreună. - Despre ce e vorba?
Vreunul din voi îl cunoaşte pe Jonas Lester?
Tipul care a murit? Am auzit de el.
Ştiţi unde a fost Conrad seara trecută?
Da, l-am lăsat pe plajă Edgewater să culeagă scoici.
M-a făcut să aştept până a umplut primul coş. E aşa un visător.
- Sunt sigură că e. - Orice ai crede, agent Parker,
- Conrad e un tip solid. - Nu poate fi implicat.
Conrad este cel mai blând bărbat pe care l-am întâlnit.
Scuzaţi-mă. Trebuie să plecăm.
Mulţumesc.
Bine, ar trebui să fie o chestie bună, pentru că Marion putea
să aibe mai multe de spus despre Conrad.
Au venit rezultatele despre armă. Aparţine unui tip pe care-l cunosc. Duke Croker.
- Îl placi pentru asta? - Nu-l plac. Punct.
Bine. Hai să vedem ce traficam săptămâna asta.
Alo? Duke!
Duke!
Nu e aici.
Totul la tipul ăsta e o pacoste.
De ce? Pentru că n-a fost acasă?
Pentru că e neserios, nu e de încredere,
- o pierdere totală... - Da, am înţeles.
Stai. Unde te duci?
Să-l caut pe Duke sub stâncile cunoscute.
Poliţia a fost aici căutându-te.
- Nu trebuia să vorbeşti cu ei. - Conrad, nu e bine.
Marion, ai încredere în mine, nu-i aşa?
Îţi aminteşti când eram copii? Tu m-ai învăţat
să înot. Îţi aminteşti cât de frică îmi era
- să merg pe sub apă? - Până la urmă ai reuşit.
Da, pentru că eram în siguranţă cu tine.
Mereu am avut încredere în tine.
- Dar treaba asta cu Lester, nu ştiu. - Atunci lasă-mă pe mine să mă descurc.
- Mi-e teamă, Conrad. - Şi mie.
N-a apărut nici aici.
Spune-i lui Howard ca o să vorbesc cu el mai târziu.
Perfect. Mulţumesc!
La naiba!
Mi-ai luat hainele.
- Bună dimineaţa. - Mi-ai luat hainele.
Ţi-am spălat hainele.
Ţi-am salvat viaţa.
Asta-i o combinaţie ciudată când te gândeşti.
- Adică, dacă te gândeşti. - Tu trebuie să fii Duke.
Lapte...
Una de zahăr, da?
Nu. Nu, şi de ce ai şti cum îmi beau cafeaua?
Nu ştiam.
Dar ar fi fost tare dacă ştiam.
Îl ştii pe Jonas Lester?
Ştiu că e mort.
Asta e. E mort.
Poate vrei să te mai gândeşti la răspuns.
Adevărat?
Da, arma ta a fost găsită unde a murit el.
- Nu seamănă cu mine. - Păi, ştii...
toată lumea face greşeli.
Nu am făcut-o pe asta.
- Arma mi-a fost furată. - Bine, deci...
din toate armele din lume, ţi-a furat-o pe a ta.
Da. E convenabil.
Şi apoi, n-ai raportat-o,
- care iar e convenabil şi ilegal. - De fapt, am raportat-o.
Nathan n-a menţionat partea asta, nu-i aşa?
Aşa m-am gândit şi eu.
- Deci suntem prieteni? - Dacă-mi spui adevărul, am putea fi.
Nathan chiar nu te place.
Lasă-mă să ghicesc ce a spus.
"E neserios,"
"nu-i cinstit, şi în general, o pacoste."
Da. Aşa a spus.
Ciudat, voiam să spun asta.
- Voiam. - Avea dreptate?
Vremea e vreodată normală pe aici?
Este...
normală pentru Mâine.
Pentru că dauna asta, e ciudată. Şi îmi trebuie o privire de ansamblu.
Nu. Telefonul meu. Rahat, este...
Da. S-a prăjit.
- Dar... ţi-am luat altul. - Un telefon Princesse?
Serios?
Chiar trebuie să mai munceşti la "mulţumesc."
Nu-mi pasă dacă l-a raportat.
- E arma lui şi trebuie să-mi explice. - Puteai
să-mi spui asta înainte de a vorbi cu el. Tipul nu e chiar rău.
Mi-a salvat viaţa şi apoi m-a servit cu cafea.
Îl cunosc de când avea 5 ani.
E rău. Ce e asta?
Furtuna instantanee cu grindină. Ceata apare în oraş şi apoi se duce pe mare.
Se întâmplă ceva ciudat aici.
Şi ce dacă? E vremea. E ciudată.
Criminaliştii de la Bangor au restaurat hârtia
pe care am găsit-o la Lester. A reieşit
că e din calendarul mareelor, de pe vasul lui Duke.
E plictisitor, dar e o dovadă adevărată.
Ştiu, dar 2-5-7-8-9, ce înseamnă cifrele astea?
Asta plănuiesc să-l întreb pe el.
- Vii? - Nu, du-te tu. Am destule
- de care să mă ocup, între Conrad şi vreme. - Cum doreşti.
Deci, nu ai reuşit încă să-ţi transformi accidentul într-o crimă?
- Şi eu mă bucur să te văd, Şefule. - Tot mai pierzi timpul lui Nathan?
De fapt, am câteva piste,
şi fiul tău tocmai a legat bucata de calendar al mareelor pe care am găsit-o
pe cadavrul lui Lester de...
Calendarul mareelor...
Mesajele tale şi-au atins scopul, nu-i aşa?
Poţi merge pe plajă Edgewater la cules de scoici, când creşte mareea?
Depinde de cât de mult îţi poţi ţine respiraţia.
M-ai minţit, Conrad. Ştiu că n-ai cules scoici.
Mă face să cred că ai fost pe stânca aia cu Lester.
Nu înţelegi.
Înţeleg că m-ai minţit, ai pus-o pe Marion să mă mintă, ai avut destule motive
- să-l ucizi pe omul care te-a ruinat. - Păstrează distanţa.
- Cum l-ai aruncat aşa departe de stâncă? - Te rog,
- stai departe. - Agent Parker, lasă-l în pace.
- Stai departe... - Spune-mi!
- Stai departe de mine! - Marion, ascultă-mă!
- Nu mişca! - A fost un accident, n-am vrut.
- Ce anume, mai exact? - Să-l ucid pe Jonas Lester!
Ce caută aici? Nu contează, pot bănui.
- Ce ţi s-a întâmplat? - N-o să crezi când îţi voi spune.
Dă-i drumul lui Duke. Conrad e tipul nostru.
Nu cred.
Tipul tău a mărturisit?
Nu. N-a mărturisit.
Conrad?
- Spui că tu ai făcut asta? - Da, Nathan. Asta spun.
Mulţumesc, dle.
- Pot pleca acum? - Stai jos.
Conrad, vino cu mine.
Ştiu că nu tu l-ai ucis pe Lester.
Asta-i fantastic. Dau primul rând.
Mai ştiu şi că Nathan are dreptate,
şi că l-ai văzut pe Lester.
Bine, uite care-i treaba. Am o regulă.
De fapt e mai mult o linie călăuzitoare, dar...
Nu vorbesc cu poliţiştii.
Chiar şi cu poliţişti pe care îi plac.
Am putea avea agent de vama repartizat pentru tine...
şi numai pentru tine.
Ce înseamnă cifrele astea?
Frumoasă poză.
Cred că nişte scuze de la Nathan
m-ar putea ajuta să-mi amintesc.
Bine. Îmi cer scuze.
Pentru?
- Nu întinde coarda. - Uite.
Lester voia să-l duc în Canada.
- Da? - Da. Dar să ajut
- condamnaţi evadaţi, nu-i pe lista mea. - 2-5-7-8.
e un număr parţial de telefon? Număr de asigurare socială?
Lester căuta un vas.
Poate că-i un număr de înregistrare.
- Vrei să-mi fie mai uşor? - Nu.
Adică, nu în particular.
Bine. Şeful portului ne va spune restul.
Te superi dacă te descurci singur?
- Chiar crezi povestea lui Conrad? - Nathan,
ce i s-a întâmplat lui Lester, mi s-a întâmplat şi mie, bine?
M-a... m-a aruncat în stradă.
Te-a aruncat pe stradă?
Ascultă. Nici măcar nu încep să explic, în regulă?
Dar s-a întâmplat, şi mi s-a întâmplat mie.
Ştiu că sună nebuneşte, dar...
nici măcar nu-mi vine să cred c-o spun.
Nici eu nu pot să cred.
Deci ce ar trebui să fac?
Să mă prefac că nu s-a întâmplat? Ce fel de poliţist face asta?
Ştii cum vă sună asta în depoziţia ca martor.
Ascultă. Ştiu că nu am toate faptele,
şi că încerc să-mi dau seama. Aşa că o să continui
să lucrez la povestea lui Conrad, şi tu verifici docurile.
Scuzaţi-mă...
Adică... întâi o să mă lăsaţi să plec, da?
Nu.
Ce-i asta?
Asta înseamnă 1.000 de metri pătraţi pe State Street din Santa Barbara.
Dumnezeule!
Dacă putem da avansul,
am putea sorbi Margaritas, înainte să-ţi dai seama.
Ce spui? Ce spui?
Da, cred că ar fi timpul.
Da.
Noi i-am dat astea lui Nathan, ştii?
Sunt un fel de... arome.
Nu-s nici pe gustul nostru.
Dar când ai doar 4 simţuri, scoţi ce poţi din ele.
- Avem un mic cadou pentru tine. - Vince, linişteşte-te.
Nu-i un căţeluş. Poftim.
De asta am crezut că te recunosc.
Am găsit-o în arhiva ziarului nostru
de acum 27 de ani.
Cine e?
Am sperat că tu să ne poţi spune.
Ai familia pe aici?
Nu am familie nicăieri.
Tot îţi mai pui întrebări despre ceata aia?
Despre mai multe, decât despre ceaţă.
Conrad Brower a apărut vreodată în ziar?
E destul de simplu de verificat în arhivă dacă ţi-aş putea folosi computerul.
Da! Dă-i drumul.
- Impresionant. - Ar trebui să-l vezi folosind Google.
Eşti amuzant.
Conrad Bower. Vreun context anume?
Vremea.
Îmi place cum gândeşte fata asta.
Nimic despre Conrad, doar chestia obişnuită cu eroul de război.
Un articol foarte frumos scris despre eroul de război.
Evident. El l-a scris.
Au apărut totuşi şi rezultatele tale despre vreme.
Ăsta-i interviul pe care l-a făcut Harold cu familia Hastings
în 1956, chiar după ce s-au mutat aici
- din Caleri, Georgia. - 1956?
Au fost singurii supravieţuitori ai unei serii ciudate de furtuni
ce le-a distrus oraşul natal. Fiica era o javră.
- Dave! - Păi, a fost.
- A fost o binecuvântare când a murit. - Nepoata totuşi, e drăguţă.
- Băieţi. - Trebuie să fi fost familia Caldwell.
- Caldwell? Vrei să spui Marion Caldwell? - Da.
Am urmărit numărul ăsta. Duke l-a trimis pe Lester
- la alt vas. - Ce ai aflat?
Situaţia financiară a lui Marion Caldwell. Lester s-a întors în Haven pentru banii ei.
Mai ales, pentru cele 2 milioane de dolari
- pe care mama sa i-a lăsat. - Se potriveşte.
Ne-am înşelat. Marion nu-l proteja pe Conrad.
Conrad a protejat-o tot timpul pe ea.
- Cred că Marion a fost pe stânca aia cu el. - Are sens.
Lester a avut un partener.
- Avea aceste informaţii despre Marion... - De la Ted.
Alo?
- Marion? Sunt Audrey Parker. - Agent Parker, îmi pare rău,
dar nu pot vorbi acum.
Marion, ascultă-mă. Ştiu că ai fost pe stânca aia cu Lester.
- De unde ştii? - Nu contează.
Lester voia moştenirea ta.
- Nu înţeleg. - Marion, el lucra cu Ted.
Ce? Nu. Nu cred asta.
Ce făceai acolo în acea noapte?
Trebuia să mă duc să mă întâlnesc cu Ted, să ne uităm la stele...
dar n-a apărut.
Da. Ted te-a adus acolo şi Lester se ocupa de restul.
Nu. Nu...
I-ai dat de curând acces lui Ted la banii tăi?
Depozitul.
Transfer complet, 2.120.000 $. Sold, 0.
Marion?
Trebuie să plec.
Acum!
Nu... Marion, stai!
Alo?
Marion!
Alo?
Nathan? Marion se duce după Ted, şi ea nu ştie
de ce este în stare. L-ar putea răni pe el,
şi mulţi alţi oameni nevinovaţi.
Cum ai s-o găseşti? Ar putea fi oriunde.
Ştiu exact unde se duce.
- Ted! - Marion!
- Unde te duci? - Plec într-o scurtă călătorie de afaceri.
Serios? Cu trei valize? Şi cu toţi banii mei?
Marion, nu e aşa cum pare!
Toate au fost numai minciuni, nu-i aşa?
- Nu m-ai iubit niciodată! - Marion, te rog!
- Marion... - Nu!
Marion, n-am făcut nimic... să te rănesc!
Mincinosule!
Marion... plec acum.
Marion! Îmi pare rău!
Eşti un mincinos!
Marion.
Asta nu te priveşte pe tine!
Uită-te în jurul tău, Marion! Astea toate, eşti tu.
Marion. Ascultă-mă.
Ai rănit oameni şi vei continua
să răneşti oamenii. Vântul care l-a ucis
pe Lester, ceaţa? Grindina?
Toate astea, tu le faci.
Trebuie să faci să înceteze.
Uită.
Uită, pur şi simplu.
Ştiu. Ştiu.
E în regulă. E bine.
Ştiu.
- Ai reparat maşina. - Hertz îmi va sări în cap.
Când erai sus la Tuiw...
- Tuwiuwok. Înseamnă... - Raiul.
Tot numele înseamnă, "Raiul orfanilor lui Dumnezeu."
- Orfani? - Da. Oamenilor le-a plăcut mai mult Haven.
Da, bănuiesc că da.
Oricum, ştiu de ce erai acolo sus în noaptea aceea.
Ca să am grijă de Marion.
Mereu am avut. Nu am avut încredere în Ted, cât să-l alung.
Sau... poate că... o iubeşti?
- E timpul să faci pasul, Conrad. - Cum anume?
Aş putea-o băga în puşcărie, dar ce ar rezolva?
Dacă Marion îşi scapă din nou de sub control emoţiile,
mulţi oameni pot fi răniţi.
Numai noi trei ştim ce poate face,
dar numai unul dintre noi are o şansă reală de a o face fericită.
Are nevoie de cineva să aibe grijă de ea.
Şi cel mai important, de calm.
Ar fi trebuit să te ascult.
E în regulă. Nu-s sigur că eu m-aş fi ascultat.
Nu voi mai face greşeala asta din nou.
Îmi pare rău. Perimetrul.
Ştiu.
Crini şi liliac.
Eşti un om ciudat, detective.
Ce-ţi face umărul?
E în regulă.
Tipul dur.
Ai strâns amănuntele despre Lester?
El şi cu Ted au lucrat de la început.
Apoi Lester a fost ridicat pentru violarea eliberării condiţionate, apoi a evadat
- ca Ted să nu plece cu partea lui. - Cum se împacă Marion cu astea?
E tot ancorată de ideea
- că ea afectează vremea. - Tot mai crezi asta?
Şi tu tot nu crezi?
Când ai eliminat totul, trebuie să accepţi ce rămâne.
Bănuiesc că nu-s pregătit încă să elimin totul.
Ştiu poza aia.
Da?
Uciderea pustiului din Colorado.
Şeful s-a ocupat de caz.
Nu l-a rezolvat niciodată, şi îi reamintesc ori de câte ori pot.
Şeful?
Adică tatăl tău?
Adică, Şeful.
Pot s-o văd?
Seamănă cu tine.
Da.
Da, ştiu.
Ce crezi? Ea e mama ta?
Mătuşa ta?
Chiar... nu ştiu.
Ştii, ceilalţi copii pe care îi ştiam visau că părinţii lor
vor veni şi îi vor cere, şi vor deveni
vedete rock.
Dar eu, am visat doar că...
ştii, nu contează.
E prea târziu să te opreşti acum.
Am visat că mama va veni într-un autobuz mare,
şi va salva fiecare copil din toate orfelinatele
din lume şi îi va duce acasă.
S-ar putea să fie o idee bună să-l uiţi.
Da, aş vrea să pot.
- Howard. - Şefule.
Ştii de concediul pe care nu l-am luat niciodată?
Am nevoie de câteva săptămâni.
E ceva ce trebuie să cercetez.
Nicio problemă. Îl meriţi.
Ea rămâne.
Poate te poate ajuta cu problemele tale.
Traducerea: Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Transcript: www.addic7ed.ro