Ei instruiesc doctorii pe o perioadă lungă de timp.
Ne urmăresc cum exersăm pe broaşte...
Pe urmă pe porci, iar apoi pe cadavre de om...
Apoi trecem la oameni vii.
Nu ne scapă din mână nicio clipă.
Ne cresc ca pe nişte copii.
În cele din urmă, devin duri şi detaşaţi...
Şi ne alungă din cuib.
Am mare încrede în voi. Mare.
Am dreptul să am încredere, eu v-am ales şi v-am instruit.
V-am văzut la lucru. Ştiu de ce sunteţi în stare.
Din acest motiv, astăzi e o zi diferită.
Nu mai aveţi nevoie de "cârje".
Astăzi arunc mănuşa.
Am un milion de dolari în plus, pe care un singur departament îi va primi.
Ştiţi de ce aveţi nevoie, ştiu şi eu de ce aveţi nevoie.
Acum vreau să aflu ce vreţi.
Rezidenţii vor avea foarte mult de lucru.
Asta vă va da vouă timp să-mi dovediţi de ce sunteţi în stare.
- Uniforme bleumarin ? - Uniforme de îndrumători.
Astăzi sunteţi îndrumători.
Vă ocupaţi de cazuri, luaţi decizii, dar nu bravaţi.
Dacă nu vă descurcaţi, cereţi ajutor.
Până atunci... Felicitări !
Tocmai aţi fost promovaţi.
Şefule Webber !
Îmi cer scuze. Eu nu am primit uniformă.
Grey, e doar pentru rezidenţii din anul patru.
Pentru tine e doar o altă zi.
Bine.
Dacă ei vor fi îndrumători,
atunci înseamnă că eu voi fi rezident-şef.
Nu, înseamnă că tu vei fi aia care face şmotru pentru noi.
Ba nu. Nu-i aşa ?
Ba nu !
Îndrumătorii nu pleacă nicăieri.
Pur şi simplu ne jucăm de-a schimbatul uniformelor.
Da...
- Poftim. - Mulţumesc.
Eşti sigur că este o idee bună ?
Sigur că da. Toţi am făcut asta.
AÅŸa evolueazÄƒ meseria asta, aÅŸa predÄƒm ÅŸtafeta,
componenta vitalÄƒ a procesului de instruire.
Poftim.
- Poftim. - Mulţumesc. Fii atentă !
Rugaţi-vă, oameni buni.
Avem nevoie ca Dumnezeu să ne vegheze astăzi.
- La ce oră vă facem prezentarea ? - Da, există o ordine ?
Sunteţi adulţi. Voi decideţi ordinea.
Eu decid doar care departament primeşte milionul de dolari.
Îmi place să văd câinii la luptă.
Te cam intimidează când eşti în aceeaşi încăpere cu el.
- Pe bune ? - Da.
Anul trecut, când i-am prezentat studiul meu despre cartilagiu,
s-a enervat pentru că aveam o greşeală de tipar la cuprins.
- Ai avut şi cuprins ? - Da.
Ce e ? Şi mie îmi place să văd câinii la luptă.
E cazul meu.
Îmi dai fişa ?
Ce factori ar putea influenţa o pacientă să vrea o operaţie de micşorare a sânilor ?
Dureri de gât, dureri de spate, probleme de echilibru.
- Dă-mi-o. - Mai încearcă.
Nu ştiu. Poate e ruşinoasă, nu vrea să se tot holbeze lumea la ea.
- Poate îi e jenă. - Nu, dar eşti pe aproape.
Bună, sunt dr Karev.
Mindy Gruberman. Mă bucur să te cunosc.
Mă descurc cu aşa ceva.
- Nu ea e pacienta. - Dr Robbins.
Şi tu lucrezi pentru mine astăzi ?
Dr Karev este şeful echipei azi.
Scuzaţi-mă. Scumpete !
Nu te mai juca cu halatul ăla şi vino aici !
Doctorii vor să te vadă. Vino aici.
Ce se întâmplă ?
Traducerea şi adaptarea: zanduka, BMC, ploi78 & JohnnyB
Doamnă Radigan, aveţi în continuare dureri de cap şi vă ţiuie urechile ?
Toată ziua. Mă scoate din minţi.
Cauza e o acumulare de lichid în craniul dv.
Trebuie să vă inserăm un şunt.
- Va elibera presiunea de pe creier. - La cine te referi când zici "vă" ?
Tu te ocupi de partea cu introdusul tubului în creier, nu ?
- Nu ei. - Vă rog să o iertaţi. E profesoară.
Vorbeşte cu toată lumea de parcă ar ascunde gumă de mestecat
- ...la spate. - E în regulă. Poate pune întrebări.
Dr Grey şi dr Avery sunt rezidenţi.
Sunt foarte talentaţi. Unul dintre ei va fi
cel care va efectua procedura, iar eu voi observa.
Un elev să taie în creierul lui Ellie ? N-aş prea crede.
Ştiu că sună riscant, dar aceşti doctori învaţă şi asistă de ani de zile.
La un moment dat, trebuie să-i lăsăm să opereze.
- Aşa formăm alţi chirurgi. - Să înveţe pe altcineva.
Pe cine ? Pe cineva care e prea speriat ca să interogheze doctorii ?
Trebuie să înveţe şi ei pe cineva. E mai bine să înveţe pe o bătrânică.
Dar eşti bătrânica mea. Ar trebui ca şi decizia să fie a mea.
Nu vor mişca un muşchi
- ...fără acordul şi indicaţiile mele. - Eşti profesoară, Joanne.
Lasă copiii să înveţe.
Ea e toată viaţa mea, şi asta de 40 de ani de zile.
- Mă asculţi ? - Da.
Cine operează ?
Vreau să văd cum vă descurcaţi amândoi cu burghiul
înainte să decid cine se ocupă de şunt.
Testul de îndemânare pare un mod bun de departajare.
Sunt la concurenţă cu soţia lui. Cărţile au fost deja făcute.
De fapt, e doar un joc.
Nu trebuie decât să câştigi, ceea ce nu vei reuşi.
Nu-mi place ideea ca un adolescent să fie supus unei operaţii estetice.
Dacă excrescenţa era pe faţa lui,
nu te-ar fi deranjat dacă şi-ar fi dorit să fie îndepărtată.
Aşa e, dar s-ar putea să am o problemă
cu faptul că e Karev cel care operează.
Aici ai dreptate.
Ce s-a întâmplat ?
Karev va opera o ginecomastie la un adolescent de 13 ani.
Karev se descurcă. A făcut şi proceduri mult mai dificile.
Însă voi preferaţi să vă faceţi griji din cauza lui.
- ...decât din cauza prezentării la Şef. - Nu-mi fac griji pentru asta.
Banii vor ajunge la oamenii micuţi.
- Nimeni nu refuză oamenii micuţi. - Dacă zici tu...
Ce e ?
Eşti sigură că nu vei plânge, pentru că te intimidează Şeful ?
- Nu. - Perfect.
Bine. Am treabă.
- Bine. - Da...
Pa.
Ce faci, încerci s-o demoralizezi ?
Ortopedia are nevoie de banii ăştia. Ea şi oamenii ei micuţi
primesc deja tot ajutorul de care au nevoie.
Ia-ţi gândul, eu voi primi banii.
Da, bine...
De ce nu i-aş primi ?
Pentru că nu te pregăteşti niciodată, cu nimic.
Crezi că vei reuşi doar bazându-te pe şarm, pe faptul că arăţi bine
şi pe ideile geniale care-ţi vin pe loc în cap.
Da, pentru că funcţionează de fiecare dată.
Roy Henley, în vârstă de 57 de ani, a fost internat acum două zile
cu şuierătură respiratorie acută, cauzată de hipertensiunea pulmonară,
ceea ce înseamnă, de fapt...
Că nu pot să respir nici de frică.
Vă vom supune unor teste.
Asta ar trebui să ne ajute să ne decidem ce facem mai departe.
Puteţi să mă supuneţi la toate testele, dar am nevoie de alţi plămâni.
Doctorul meu mi-a spus că voi avea nevoie într-o bună zi,
dar atunci eram prea sănătos.
Pun pariu că acum nu mai sunt prea sănătos.
Dr Yang ?
Vă vom supune unor teste.
Domnule Henley,
în fişă e trecută fiica dv ca persoană de contact de urgenţă.
E cu dv aici astăzi ?
Nu, locuieşte în Aberdeen.
- Nu vreau s-o deranjez. - E cineva cu dumneavoastră ?
Sunt dulău bătrân, n-am nevoie de însoţitori.
Domnule, starea dv este gravă.
S-ar putea să fie momentul să o deranjaţi pe fiica dv.
Oare poate fi candidat pentru transplant ?
- Voi ce credeţi ? - În acest moment,
nu cred că mai există altceva ce am putea face, nu ?
Dr Yang, eşti de acord ?
Nu ştiu.
Nu ştii dacă eşti de acord ?
Trebuie ca echipa de transplant să-l aprobe înainte
de a putea fi pus pe lista de aşteptare. Convocăm comisia ?
- Yang, asta facem ? - N-aş putea să vă zic.
Nu prea mai are timp.
Eu sunt de părere să convocăm comisia pentru astăzi.
Bine, convoci comisia şi după aceea ?
Rog nişte stagiari să se ocupe de testele dlui Henley. Am plecat.
Dr Yang.
"Nu ştiu ?"
Sunt aici şi fac tot ce pot, dar să iau decizii acum e...
Nu ţi-am cerut să intri într-o sală de operaţii.
Îţi cer doar să spui ceva, să participi.
Suntem la răscruce, dr Yang.
O răscruce la care ori îţi revii la normal,
ori îi spun lui Richard să te trimită acasă.
Imaginează-ţi... Seattle Grace, spitalul în care operaţia de inimă e în trecut.
Ăsta e un ţel greu de atins.
Dacă cinci milioane de americani care suferă de insuficienţă cardiacă
ar putea, pur şi simplu, să îşi regenereze inimile bolnave...
Ştiu că sună a magie, dar e posibil.
Se întâmplă deja.
Dr Altman, studiul celulelor stem
a intrat în vizorul tuturor ramurilor din medicină.
De ce aş alege cardiologia ?
Cardiologia şi neurologia sunt reprezentative pentru acest spital.
Sunt ceea ce l-au făcut cunoscut.
Ştii ceva ? Nu poţi să dai banii departamentului de neurologie.
De fapt, neurologia nici măcar nu e cu adevărat un departament.
E doar un chirurg bun. Mai bine dai banii altcuiva.
Ce vrei să spui ?
Shepherd e ca un lider carismatic de cult religios.
Are foarte mult farmec şi îi are pe câţiva care trăiesc în umbra lui,
dar... Nu mă înţelege greşit, e un chirurg desăvârşit
şi poate face oricând proceduri care impresionează oamenii,
dar cultivă el şi talente ?
Îşi petrece el timpul învăţându-i pe rezidenţi,
ştiind când să îi forţeze
şi când să fie dur cu ei ?
Asta e partea cea mai dificilă. Nu ştiu...
Poate Shepherd nu apreciază concurenţa.
Să nu uităm că a încercat să mă dea afară.
Nu-i port duşmănie pentru asta.
Nu foarte multă.
Cred că mai bine citeam din notiţe.
A zis Teddy că ai putea fi dată afară ?
- Aşa se pare. - Vrea să te sperie ? A reuşit ?
- Nu cred. - La naiba !
Care e problema lui ?
Derek ne pune să ne întrecem pentru inserarea unui şunt.
Oul reprezintă craniul. Poţi sparge coaja,
dar nu ai voie să găureşti şi membrana.
La naiba !
Îmi pare rău pentru el. Îşi cam iese din minţi.
N-ar trebui să fiu lăsată să mă ocup de nimeni.
Fă un pas, apoi altul.
Vei rezista şi astăzi.
Grey !
Mi-ai distrus concentrarea.
Îmi cer scuze.
Cazurile postoperatorii arată toate bine. Dacă nu mai e altceva...
Poţi să externezi pacientul din rezerva 12-24 ?
- Şi trebuie dictată fişa lui. - Va trebui să aştepte
până după ce o examinez pe tipa cu problema la genunchi,
îl transfer la psihiatrie pe cel care a sărit pe geam,
scot un cărăbuş din urechea unui puşti de la urgenţe,
îi scriu o reţetă tipului care urlă din cauza pietrelor la rinichi,
şi îi duc rezultatele analizelor tipei cu guşa.
Nu te mai lăuda atât...
Nu pot. Sunt născută pentru o astfel de zi.
Nu. Opreşte-te.
Seth, nu. Înţelegi ?
Da ? Poţi să mai aştepţi câţiva ani.
Mamă, ai spus că e decizia mea.
Ai spus că după bar mitzvah sunt bărbat şi pot să decid.
Asta pentru că am crezut că vei face 13 ani
şi vei lua o decizie înţeleaptă. Nu poţi să tai
părţi din corpul tău care nu îţi plac, înţelegi ?
Nici mie nu-mi plac coapsele mele şi nici carnea lăsată pe braţe sau guşa,
dar dacă am tăia toate părţile care nu ne plac,
- ...nu am mai rămâne cu nimic. - Mamă !
Seth ! Tatăl tău are pieptul exact ca al tău
şi nimeni nu crede că e femeie.
Vrei, te rog, să-i explici tu ?
Îl sun pe taică-tău.
La şcoală, îmi spun "ţâţişoară",
"sâni de bărbat" şi "dublu D".
Unul dintre colegi îmi tot agaţă un sutien în dulăpior.
Peste un an mă duc la liceu. Acolo vor fi doar oameni necunoscuţi.
Vreau s-o iau de la capăt.
Vreau să fiu normal... ca toată lumea.
De ce nu puteţi renunţa la comisie ? Ştim sigur că am nevoie de plămâni.
Nu oricine poate deveni candidat la transplant.
Dacă cineva nu prezintă încredere că şi-ar lua medicamentele regulat...
Eu le-aş lua.
- Sau dacă suferă de altă boală... - Eu nu sufăr.
Sunt mulţi indicatori
care decid dacă o persoană e puternică încât să reziste operaţiei.
Vreau să ştiu ce crede şi ea,
cea cu faţa de acritură.
Nu e faţă de acritură, aşa e faţa mea.
Aşa e, e doar faţa ei.
Crezi că vor accepta transplantul ?
N-aş putea să vă zic.
Nu mai fi tristă, acrituro.
Sunteţi tinere, sănătoase.
Cred că amândurora vă merge bine.
Ce mai, sunteţi nişte copii şi deja medici !
Sunt convins că taţii voştri sunt foarte mândri.
Eu sunt dintr-un oraş mic, de la o fermă, de fapt.
Prin urmare, da, tata a fost în al nouălea cer când am devenit medic.
Dar tu ?
Karev. Tocmai a venit mama lui Seth,
spunând că vrea să renunţe la procedura pentru puşti.
- Aşa iei tu decizii ? - Vorbesc eu cu ea.
Luna trecută, am stat două ore de vorbă cu această familie.
După zece minute cu tine, sunt gata să renunţe.
80% din chirurgia pediatrică înseamnă consilierea părinţilor, Karev.
- Doar ştii asta. - O scot eu la capăt.
Megan, bună. Eu sunt dr Grey.
Am vrut să văd cum te simţi.
Megan. Meg !
Nu aude bine când scrie mesaje.
Ba o aud.
Unde e celălalt medic ? Dr Torres ?
Azi te voi consulta eu.
Ce-ţi face genunchiul ? Te doare mai puţin ?
Uite ce e, pari a fi de treabă,
dar faptul că te dai super-ocupată, cu părul răvăşit,
fâţâindu-te pe aici ca o vrăjitoare
nu prea inspiră încredere.
Adică, tu nici măcar nu-mi cunoşti cazul.
Meg Whealon, 28 de ani,
fractură de platou tibial provocată de un accident de bicicletă.
Cel puţin asta ai spus la urgenţe,
dar i-ai spus drului Torres că te deplasai cu aproape 50 km/h
ceea ce mă face să cred că erai pe motocicleta iubitului şi îmi imaginez
că el are permis pentru motor, dar tu n-ai.
- Ai inventat tu toate astea ? - Ţi-am memorat fişa.
Tratamentul pentru fractură a fost ţinerea piciorului ridicat
şi fixarea cu şuruburi la nivel subcutanat.
Eşti alergică la penicilină, în prezent iei anticoagulante
pentru a ne asigura că nu faci tromboză venoasă profundă,
iar dacă mi-ai povesti despre genunchiul tău,
atunci ţi-aş putea administra analgezice şi n-aş mai sta pe capul tău.
Se pricepe.
Te pricepi.
Sunt ocupată, dar pot face faţă.
Fiecare medic din acest spital are nevoie de o perfecţionare în traumatisme,
o perfecţionare în calamităţi.
Ai un departament puternic.
Nu, nu doar oamenii mei. Toată lumea.
11 oameni au murit în acel atac armat.
Opt dintre ei... n-au avut nicio şansă,
dar ceilalţi trei puteau fi salvaţi.
Charles Percy a fost împuşcat în abdomen.
Miranda Bailey a făcut totul, conform pregătirii sale.
I-a dat lichide, i-a oprit sângerarea, a pus presiune pe rană.
Apoi a încercat să-l ducă într-o sală de operaţie, dar n-a reuşit,
şi astfel, a murit.
Un medic cu pregătire în calamităţi
ar fi fost în stare să evalueze mai rapid acel mediu
şi ar fi ştiut o cale alternativă de ieşire din pericol.
Dr Bailey n-a fost instruită pentru aşa ceva,
la fel cum nu sunt 90% dintre medicii echipei tale.
Nu-l va uita toată viaţa cum i-a murit în braţe.
Nici eu nu voi uita.
Nici tu nu vei uita că l-am fi putut salva.
Am abandonat-o.
L-am abandonat pe Charles Percy,
unul dintre medicii noştri.
Nu pot permite asta.
Nu mai pot permite asta, niciodată de acum încolo. Tu poţi ?
Aş vrea să dezvolt secţia de arşi de la Seattle Grace,
să devenim principala destinaţie pentru victimele cu arsuri severe.
Aş vrea, deasemenea, să ne dezvoltăm ca
un renumit centru naţional pentru chirurgie estetică şi reparatorie.
Două subspecialităţi?
Profitul din centrul cosmetic
va ajuta la susţinerea secţiei de arşi.
O mână o spală pe cealaltă.
E o idee bună,
şi un plan extrem de ambiţios pentru un milion de dolari,
şi un volum imens de muncă.
În momentul de faţă, n-am nicio iubită.
Nu mă culc cu asistente...
...rezidente, îndrumătoare, cu nimeni.
Deci sunt o sursă nefolosită de putere brută.
Îţi spun eu, am energie cât pentru zece.
De aceea, cu milionul tău şi cu resursele mele nefolosite,
putem mişca munţii din loc.
Eşti încântat ? Eu sunt.
Pleacă.
Chiar acum. Pur şi simplu...
Pur şi simplu...
Dnă Gruberman, orice operaţie are riscul ei, dar asta e una foarte simplă.
Îl va face pe fiul dv să se simtă mult mai bine în pielea lui.
Dacă operaţia e într-adevăr o idee bună,
aş vrea s-o aud din gura drului Robbins şi a drului Sloan.
Ascultaţi, eu...
Nu. Voi vorbi cu dr Robbins şi cu dr Sloan.
Cristina ! Analizele lui Roy.
Are pneumonie fungică,
iar nivelul creatininei e periculos de scăzut,
şi dacă scade şi mai mult, ne aşteptăm la insuficienţă renală.
Mă mir că era treaz şi vorbea.
După operaţie, imunosupresoarele nu l-ar putea omorî ?
Probabil.
Deci, dacă nu-l propunem, moare.
Dar dacă propunem pe cineva care nu va supravieţui,
se pierde un organ care ar fi putut ajunge la altcineva. Tu ce părere ai ?
- Nu ştiu. - Trebuie să ştii.
Trebuie să avem o părere. Am convocat idioata de comisie !
Trebuie să stăm în faţa lui Teddy...
...şi a Şefului, şi a unei camere pline de medici
şi să stabilim dacă acest om trăieşte sau moare.
Suntem între ciocan şi nicovală cu acest bolnav, e ca o întrebare-capcană.
E un pacient problematic.
Bine. Las-o baltă !
Opinia corectă, singura care contează este cea a lui Teddy,
aşa că îmi voi da seama ce gândeşte ea şi asta voi spune şi eu.
Bine.
Chiar nu-ţi pasă deloc ?
Haide, trebuie să-ţi pese.
Nu pot să cred că i-ai spus asta Şefului.
E vina ta, să ştii. M-ai făcut să-mi scadă încrederea în mine.
Ce ? N-am făcut decât să te sprijin.
Uitaţi-vă la faţa ei. Are figura de jucătoare.
- E în competiţie ca să câştige. - Nu.
Karev, ai vorbit cu mama lui Seth ?
Nu, se mai gândeşte. E posibil să dorească să vorbească iar cu voi.
Grozav gestionată situaţia !
Cum ? N-o pot forţa să mă asculte.
Continuă să citeşti din cartea aia. Asta va inspira încredere.
Dumnezeule...
Şi aşa poţi influenţa pe cineva. Eu doar sunt cinstită.
Am întâlnire cu Şeful. Trebuie să plec.
Fă-l praf. Stai. Poftim...
Ţi-am adus şerveţele, pentru orice eventualitate.
Mulţumesc.
Nu eşti sănătoasă !
- Zău că da. - Ce ?
Gata, 30 de secunde.
Dacă niciunul din voi nu rupe membrana, va trebui să vă departajez după precizie,
aşa că asiguraţi-vă că iniţialele voastre sunt bine conturate.
- Dr Shepherd. - Da.
Nu mai vorbi !
5, 4, 3, 2, 1.
Timpul a expirat.
Ce-aţi făcut ?
Nu e rău.
Dar tu, dre Avery ?
Aş fi vrut să am mai mult timp.
Zău ?
Ţi-ai scris întreg numele ?
Ce ?!
M-ai păcălit.
Habar n-am despre ce vorbeşti.
M-a indus în eroare. A făcut praf două duzini de ouă,
făcându-mă să cred că nu trebuie să exersez.
Dacă n-ai exersat, Meredith, ai fost prea încrezătoare în tine.
Dre Avery, felicitări ! Operaţia e a ta.
După care, aş lua banii rămaşi şi i-aş investi în resurse
pentru operaţii oncologice pediatrice mai puţin invazive.
Chiar şi cea mai mică schimbare
ar putea îmbunătăţi spectaculos viaţa multor copii.
Nu ar fi minunat ?
E o prezentare foarte convingătoare şi foarte deosebită, dr Robbins.
- Păreţi mirat. - Nu, absolut deloc.
- Credeaţi că voi plânge ? - Da.
Da...
Şi Torres a sugerat că voi plânge.
Cred că toţi ar trebui să-ncercăm să ne scoatem din cap chestia asta cu plânsul.
Se întâmplă foarte rar, e... jenant,
şi, sinceră să fiu, cred că-l ţin sub control.
Iar faptul că ai mei colegi
văd în mine genul de persoană care ar izbucni în lacrimi
în toiul unei importante discuţii profesionale,
ei bine, asta nu mă face să plâng. Mă înfurie.
La culme. Mă face să vreau să pocnesc pe cineva.
Şi eu sunt fiică de puşcaş marin, dle,
prin urmare, de copil am fost învăţată să lovesc.
Am fost învăţată să lovesc rapid şi tare,
pentru a fi nevoie doar de o singură lovitură,
şi acum îmi vine să lovesc pe cineva sau un perete. Nu, pe cineva !
Haideţi să revenim la drăgălaşii copilaşi.
Poftim. Mulţumesc.
Îmi place uniforma bleumarin de pe tine. Arăţi bine.
Te simţi bine ?
Pacientul meu merită un medic.
Nu eşti obligată să operezi. Nimeni nu ţi-o cere.
Ştiu asta. Ştiu... ce mi se cere
şi exact asta fac.
Am o idee.
Şi cred că va prinde bine.
Noi doi vom merge afară...
pe străduţa din spatele spitalului,
şi tu îmi vei face fundul arşice.
Mă vei bate de să-mi sune apa în cap.
Aşa te vreau.
Ştiam eu că eşti pe-acolo, pe undeva.
La sfârşitul acestei zile, bună sau rea,
vom merge acasă împreună.
Orice e nevoie, numai să-l duc acasă. Vreau să-l duc acasă.
Da...
13 ani e o vârstă fragedă pentru chirurgia plastică,
dar pentru copilul dv, problema nu va deveni mai puţin gravă.
Deja se află la pubertate,
iar tatăl lui a avut aceeaşi problemă toată viaţa lui.
Ascultaţi, dacă ar trebui să slăbească,
aş recomanda dietă şi exerciţii fizice,
dar copilul dv n-are o problemă legată de greutate.
Are sâni.
Are nevoie de îndepărtarea ţesutului glandular.
Şi da, ar putea aştepta până mai creşte,
dar el e un tip cu sâni, şi merge la liceu,
şi nu există niciun motiv pentru care ar trebui să fie expus unei traume psihice
din cauza batjocurii colegilor de şcoală de-a lungul anilor.
Vreţi ca băiatul dv să fie bărbat ?
Lăsaţi-l să ia singur decizii.
Mai aveţi alte întrebări ?
Am primit un mesaj. S-a-ntâmplat ceva ?
Ceva e în neregulă. Mai întâi a durut-o capul, apoi...
- Nu văd. Totul e în ceaţă. - Bine, priveşte aici.
Îmi ies din minţi. Spune-mi că nu trebuie să-mi fac griji.
Îmi simt ciudat toată partea stângă a corpului.
Am crezut că e din cauză că am dormit pe ea, dar mă furnică.
Strânge-mi mâna.
S-a operat la genunchi. Ce naiba se întâmplă ?
Încă nu ştiu, dar voi programa o tomografie la cap,
după care voi solicita un consult neurologic.
Până la urmă, se pare că vei ajunge să fii văzută de alt medic.
Din momentul în care îţi înmânez acest burghiu, eşti pe cont propriu.
Poate c-ai indus-o în eroare pe dr Grey,
dar ar fi bine să nu mă fi indus în eroare şi pe mine.
Ăsta nu e un joc.
E un creier adevărat.
Am înţeles. Sunt pregătit.
Dr Shepherd, Lexie Grey solicită un consult, în mod repetat.
Sunt în operaţie.
Dr Grey...
Eşti sigur ? N-aş vrea să fiu prea încrezătoare în mine.
- Cardiologia nu e pasiunea mea. - Ce ?
Neurologia mă interesează pe mine şi asta e o problemă cardiotoracică,
iar eu am avut relativ puţin de-a face cu chestii cardiotoracice.
Şi da, sunt destul de sigură că azi voi intra acolo
şi mă voi face de ruşine,
sau te voi face de ruşine pe tine, sau pe Teddy, sau pe Şef.
Oricine care, în vreun fel, ar putea fi făcut de ruşine din cauza nereuşitei mele
se va face de ruşine azi.
A fost internat acum două zile.
Teddy ar fi putut convoca ieri comisia, dar n-a făcut asta.
Nu crede că e un candidat.
Aşa e, deci spune asta şi totul va fi bine pentru tine.
Va fi bine pentru toată lumea, numai pentru Roy nu,
căci el va muri.
Te pricepi să strici bucuria omului !
- Unde e Shepherd ? Pe el l-am chemat. - Te-ai ales cu mine.
Sunteţi şefa ei ? Pentru că ceva grav se petrece aici.
Da, sunt. Dle, vreau să mergeţi imediat în sala de aşteptare.
- Dar eu... - Acum, am zis !
Dle, veniţi cu mine.
E în a doua zi postoperator după o fractură de platou tibial.
S-a simţit bine toată ziua, până acum zece minute,
când a început să acuze durere de cap, vedere înceţoşată,
şi furnicături în partea stângă a corpului.
Am programat tomografia la cap. Nu-mi vine să cred că tu faci consultul neurologic.
Ia anticoagulante ?
Da, ca să nu facă tromboză venoasă profundă.
Are o hemoragie cerebrală. Să rezervăm o sală de operaţii.
Imediat.
- Cum de nu mi-am dat seama ? - I-ai verificat trombocitele ?
- Da. - Şi totul era normal ?
Da, până acum.
Bun, deci ai verificat trombocitele, ai făcut tomografie,
ai chemat neurologul. Ai făcut totul ca la carte.
Singura problemă este
că stai aici şi discuţi despre asta, irosind timpul în care
- ...ar trebui să intre la operaţie. - Ai vorbit exact ca un îndrumător.
- Da ? Cheamă-l de urgenţă pe Shepherd. - Bine.
Dr Shepherd, este dr Grey din nou.
Meredith Grey.
Introduc acum tubul de ventriculostomie.
Aproape că am ajuns.
Nu te grăbi, dr Avery. Vrei să fii sigur că...
- La naiba ! - Îţi baţi joc de mine ?
Cum ai reuşit ?
Şi tocmai de aceea xenogrefele sunt viitorul ortopediei.
Mă credeţi nebună.
Vă gândiţi:
nu mi-aş dori să am un ligament de vacă în picior.
Sună aiurea.
Cam aşa ar suna vocea mea ?
Nu. Asta ar fi...
vocea unui adult de peste 50 de ani obişnuit.
Speram să aud ceva mai...
Ceva care să te inspire.
De pildă,
dr Robbins sugera să luam un mic
A, da. Oamenii micuţi...
Poftim ?
Arizona e mai drăguţă decât mine.
Îmi pare rău
Are mai multă răbdare.
A făcut şcoala la Hopkins. Are o reputaţie mai bună în domeniul ei.
Este o lesbiană mult mai bună.
Mie mi-a luat mult să ajung acolo,
dar ea are deja un întreg cerc de prietene lesbiene,
e ca o subcultură.
Pe când eu...
rămân mereu un pic pe dinafară,
uşor desconsiderată pentru că am petrecut
o perioadă destul de îndelungată bucurându-mă de sexul cu bărbaţii
lucru pentru care nu cred că ar trebui să-mi cer scuze.
Oricum. Eu sunt doar Pe când ea este
Ea este mai bună.
Deci ai dori să dau un milion de dolari la ortopedie
ca să echilibrez relaţia voastră ?
Şi pentru xenogrefe,
care, după cum am spus, sunt
viitorul medicinii sportive.
Pot să te întreb ceva ?
Eşti una dintre acele persoane,
cum le zice ?
Când cineva e foarte deştept, ca un geniu,
dar e puţin diferit,
de parcă nu ar şti cum să vorbească cu lumea ?
Mă întrebaţi dacă sunt autistă ?
Aşa le zice !
De-abia dacă ai spus trei vorbe astăzi.
Nu te supăra. E greu să te citească omul.
Îmi place asta la tine. Şi fiica mea e la fel.
- Aţi reuşit să luaţi legătura cu ea ? - Da. Nu vine.
Nu că aş fi foarte surprins.
Am avut un divorţ urât. Ea i-a luat partea mamei sale.
Nici mie nu-mi place, dar am înţeles.
Viaţa merge mai departe.
Aşa că eşti doar tu şi cu mine, acritură.
Dr Yang, comisia se întruneşte acum.
Bine, vin imediat.
Numai o clipă.
Poftiţi.
Mulţumesc.
O să fie toţi de partea mea, nu ?
Nu trimit pur şi simplu oamenii acasă ca să moară ?
Vreau să trăiesc.
O să vă anunţăm.
Pot să vă ajut cu ceva sau
Nu ştiu, Avery. Eşti în stare să faci ceva ? Mulţumesc.
- Unde eşti ? - Avem o problemă. O rezolv chiar acum.
Am o pacientă care tocmai a ieşit dintr-o operaţie ortopedică,
i s-au administrat anticoagulante şi acum are hematom subdural.
- Derek, are pupila dilatată. - Nu pot să vin chiar acum.
- Va trebui să te ocupi singură. - Poftim ?
Îţi doreai să operezi singură astăzi. Asta e şansa ta, profită de ea.
Am nevoie de ochelari operatori cu lupe şi de o lampă frontală.
Poftiţi, doamnă doctor.
Bisturiu.
Dacă îmi doresc să o dea în bară, înseamnă că eu sunt ăla rău ?
Pacientul e un copil, Mark.
Karev, sunt sigur că te descurci.
Dacă nu te descurci, noi suntem aici.
Oameni buni, începem. Lamă de 10.
Bine.
O laşi pe Kepner să prezideze comisia de transplant ?
Yang e o legumă. Şi o stagiară ar fi mai bună decât ea.
Ai oprit sângerarea ?
- Da. - Cum de ai ştiut să faci asta ?
Scuze de întârziere.
E în regulă. Lexie a luat o decizie bună.
- Ne-am descurcat. - Ce avem aici ?
Lasă-mă să termin, Derek. Mă descurc.
Da, văd.
O să găsesc un remediu pentru Alzheimer.
Remediul pentru Alzheimer
cu un milion de dolari ?
Cu un milion. E un prim pas.
Te referi la teste clinice,
la teste clinice chirurgicale ?
Da.
Doar cheltuielile iniţiale, fără să includem aprobările, sunt..
Astăzi am văzut-o pe Meredith
executând o craniotomie de urgenţă de una singură.
A fost perfectă.
Are talentul mamei sale.
Are şi privirea mamei sale, Richard.
Dacă are şi boala mamei sale ?
Ellis era tânără când a debutat boala.
De fiecare dată când Meredith îşi uită cheile
sau întreabă în ce zi a săptămânii suntem, eu...
Când acel milion de dolari o să se termine,
o să avem în continuare investitori care o să ne mai dea alţi bani,
pentru acelaşi motiv pentru care eu o să pun în joc
tot ce am pentru aceste teste: pentru că tatăl lor are această boală,
sau poate soţia lor.
Progresele nu apar pur şi simplu.
Adevăratele progrese au loc
pentru că cineva este prea speriat de moarte
ca să renunţe.
Am scăpat de ei ?
Mai este destul de umflat,
dar ar trebui să dispară după o vreme.
Nu mai am sâni.
Nu mai am sâni ?
Nu mai ai sâni.
Mamă !
I-a fost teamă. Acum e fericită că eşti bine.
Eşti tare.
Nu, tu eşti tare.
Roy Henley are hipertensiune pulmonară în fază terminală.
A ajuns la punctul în care nu se mai poate trata
şi, în acest moment, numai un transplant de plămân
îl mai poate salva.
Din păcate...
Din păcate, rezultatele analizelor
au arătat că are pneumonie infecţioasă,
că stă rău cu enzimele hepatice,
dar cel mai grav e că
nivelul creatininei e doar 75,
ceea ce înseamnă că e la un pas de insuficienţa renală,
imunosupresantele de după operaţie
s-ar putea să-l omoare,
aşa că,
din păcate, concluzia mea este că nu are ce căuta
pe lista de aşteptare.
Dr Kepner, dacă nu consideri că e un candidat la transplant
de ce naiba ai mai convocat comisia ?
E o întrebare foarte bună, Şefule.
Mai devreme
am crezut că este un posibil candidat,
dar cu cât mă uitam mai mult dacă îndeplineşte condiţiile,
cu atât eram mai edificată.
A devenit evident cu cât te uitai mai mult ?
Păi
Au mai apărut şi alte informaţii.
Pacientul nu are pe nimeni să-l ajute.
Nu are pe nimeni care să-l aducă la medic după operaţie
sau să îl verifice că urmează tratamentul.
Mai devreme a spus că are o fiică,
dar apoi s-a dovedit că s-au înstrăinat.
Acesta nu-i un motiv.
Dr Yang,
ai ceva de adăugat ?
Nu.
Nu crezi că prezenţa cuiva care să-l ajute
este un factor important în luarea acestei decizii ?
Este unul dintre factori.
Dar el este undeva la limită, doar de aceea suntem aici.
Putem să discutăm toată ziua dacă îndeplineşte sau nu condiţiile.
Creatinina e într-adevăr scăzută, dar nu e critică,
iar pneumonia infecţioasă e gravă, dar se poate trata.
E la limită.
Am fost implicată în 27 de operaţii de transplant,
şi, de fiecare dată,
dorinţa pacientului de a lupta a fost un factor la fel de important.
Şi Roy vrea să lupte.
Dacă îi dăm lui plămânii nu o să fie în zadar,
pentru că o să trăiască.
Sunt sigură.
Cum să... Ce aş putea să-i spun ?
Că am cârpăcit inserţia
şi am atins un vas de sânge, sau poate că s-a făcut o greşeală, sau
Nu o să-i spui nimic.
Ai făcut o greşeală. Se întâmplă tot timpul.
A trebuit să ţip la tine pentru că asta e datoria mea.
Acum datoria mea, datoria noastră e să intrăm acolo
cu zâmbetul pe buze şi să-i spunem
că operaţia a reuşit, pentru că acesta-i adevărul.
Cum ne simţim ?
Iată-i pe eroii noştri !
Ţiuitul s-a oprit.
S-a oprit.
Mă bucur să aud asta.
Şi puştiul s-a descurcat bine, nu ?
Puştiul s-a descurcat bine.
Lasă-mă să te pup, pentru că m-am înşelat,
dar în momentul acesta să ştii că te iubesc.
Mulţumesc.
Trebuia să fim o echipă azi, mi-ai spus ce să zic
şi după aia ce faci, mă laşi baltă ?
Nu aveam de gând să fac asta.
Nu sunt obişnuită să pierd.
Nici eu.
Da ? În regulă.
Ştiu că tu consideri că am greşit
când l-am propus pentru transplant.
Îmi pare rău, dar chiar nu eram de acord.
Cristina, într-un astfel de caz,
decizia corectă e să iei o decizie.
Asta facem noi. Asta e meseria noastră.
Ţi-ai format o opinie şi ai susţinut-o.
Şi n-ai fost singura.
Comisia a votat să-l pună pe listă. Felicitări !
Azi ai fost un doctor adevărat.
Dă-i drumul.
Avem la subsol un tomograf defect,
un laser cu argon defect
şi un fluoroscop defect.
Cred că un milion de dolari ne-ar ajunge ca să le reparăm pe toate trei,
ba chiar s-ar putea să ne mai rămână ceva bani
pentru încă o asistentă în tura de noapte,
lucru de care pacienţii noştri au mare nevoie.
Asta e tot ?
Asta ai să-mi spui ?
Asta e cea mai bună idee a ta ?
Sarcina asta nu putea să fie mai clară:
inspiraţie, competiţie în forma ei cea mai pură.
Şi tu vii să-mi spui
că trebuie să repar ce e vechi şi stricat.
Şi eu aş vrea să plec la Paris,
dar nu mă vedeţi că stau degeaba
şi-mi planific vacanţa pariziană.
Mi-ar plăcea, dar am un copil,
şi ceea ce trebuie să fac e
să-l duc la grădiniţă, să spăl rufele
şi să pregătesc de mâncare.
Da, pot să mă dau rotundă despre
cum o să schimb eu faţa medicinii
cu un milion de dolari,
dar, fiţi serios, nu poţi să faci nimic cu un milion de dolari.
Un milion de dolari e egal cu zero.
E un vis. Asta e viaţa adevărată.
Grădiniţă, rufe, mâncare.
Sunt realistă.
Auzi, să schimbi faţa medicinii...
Trebuie să îndreptăm ceea ce avem.
Ne trebuie o asistentă în tura de seară.
Trebuie să reparăm aceste aparate defecte.
Haideţi să nu mergem la Paris. Haideţi la băcănie, Şefule.
Şi dacă tot dăm cărţile pe faţă,
de ce să ne puneţi să ne pierdem timpul cu exerciţiul ăsta
când ştim amândoi foarte bine că nu avem un milion de dolari ?
E posibil ca lucrurile să stea puţin altfel
în următoarele câteva săptămâni.
Ia te uită.
Acum nu pot să-ţi mai spun acritură.
Întinde mâna, Roy.
Trebuie să-ţi iau sânge.
Cu toţii vrem să ne facem mari.
Suntem disperaţi să ajungem adulţi,
să profităm de toate ocaziile...
Să trăim.
Suntem aşa de preocupaţi să încercăm să părăsim cuibul...
Încât nici nu ne gândim...
Că afară e frig...
Frig de-ţi îngheaţă oasele.
Mulţumesc, domnule.
Felicitări ! Ai făcut treabă bună !
Pentru că atunci când te faci mare...
Uneori laşi oameni în urma ta...
Felicitări, doctore !
Mulţumesc.
Fir-ar să fie ! Unde-mi sunt cheile ?
Chiar în mâna ta.
Şi când ajungem să stăm pe propriile noastre picioare...
Ne trezim că suntem singuri.
Traducerea şi adaptarea: zanduka, BMC, ploi78 & JohnnyB
Comentarii pe www.tvblog.ro