До сега в "Убежище"
Прекарах зрелия си живот работейки с анормални,
а сега съм такъв.
Баща ми никога не ми даваше подарък без значимост.
Какво е това място? - Мислиш ли, че съществува?
Ако да, трябва да го намерим.
Тихо. Аз съм.
Какво, по дяволите?
Не можах да спя. - Глупав ненормалник.
Как влезе тук?
Оставиh малко уиски за О'Браян.
Веднага след като заспа...
Една игра? Джин? - В този час?
Хайде, бърза.
Една.
Добре ли си? - Не знам.
Не се чувствам добре цял ден.
Не вечерях,
и сърцето ми бие като за световно.
И мога да се закълна, че...
Какво?
Чувам неща.
Като?
Дишането
на другите.
Тънър, на три врати разстояние.
Хриптящ с неговите синуси.
Мери, на края на коридора,
кратки и бързи,
все едно сънува.
Не чувам нищо.
Говори ли с д-р Майъс?
Даде ми някаква инжекция. Каза ми да не се притеснявам.
Лиъм, лягай си.
Искам да си легна, нали?
Не...
Аманда Тапинг в
Убежище
По идея на: Деймиън Киндлер
03х06 - "Предубеждение"
Здрасти. Kейт и Големия казаха да ти кажа, "чао"
ÐŸÑ€ÐµÐ´Ð»Ð¾Ð¶Ð¸Ñ…Ð° Ð´Ð° Ð´Ð¾Ð½ÐµÑÐ°Ñ‚ Ñ‡ÑƒÐ¿Ð°ÐºÐ°Ð±Ñ€Ð°,
Ð½Ð¾ Ð¸Ð¼Ð° ÐºÐ°Ð·Ð°Ñ…, Ñ‡Ðµ Ð½Ðµ Ð¸Ð·Ð»Ð¸Ð·Ð°Ñˆ Ð² Ð¼Ð¾Ð¼ÐµÐ½Ñ‚Ð°.
Много смешно. - Какво е това?
Търсене на върколак?
Да, не използваме думата с "в" тук.
Вярно, вярно. Хуп. - Хипер ускорено променящ се.
Много ти благодаря. - Мислиш, че има повече като теб?
Да... Тези неща никога не излизат наяве.
Добре, значи си любопитен,
но те е страх да попиташ шефката, дали може да отидеш.
Да, през последните стотина години е имало няколко следи
в тази час на северна Англия, нали? - Наистина ли?
Да, всичко е централно около 30 километров радиус
около градче на име Олдам. - Олдам.
Може би е нещо във водата. - Или бирата Гинес.
Няма значение. Тези неща никога не са истински. Сещаш се?
Гинес...
Да отидем. - Какво?
Да отидем на пътешествие. Само Бъч и Сънданс.
Ами Магнус и Магнитът?
Толкова са обсебено с града, че даже няма да забележат, че ни няма.
Ти сериозно ли? - Да. Ако се окаже нищо,
поне ще сме се посмели. - Добре, а ако намерим...
Тогава ще се обадим на групата. Хайде, човече.
Вече мога да усетя топлата бира и хрупкавите скариди.
Хайде. - Пич...
Дадох ти най-добрите часове от живота си и така ми се отплащаш, а?
Ти подигравателна блудница от Камден.
Говори ми!
Никола, наистина. - Не, знае какво казвам.
Нали? Да. Точно.
Знаеш ли, минаха шест дни.
Избата ми с вина е празна и честно, трябва да се изкъпеш.
Къде щеше да е науката днес,
ако постоянно спирах, за да се къпа?
Толкова е объркващо.
Вероятно Грегори просто си играе с нас.
Не, не, нищо, което баща ми е правил
не е било случайно. Тук има пъзел.
Който той очаква да реша. Трябва да е важно.
Мразя да разочаровам стария скъп Питър,
но очевидно този град не може да съществува.
Не и обикновено, не.
Твърде е голям, за да остане незабелязан.
Не, дори и да съществуваше не може.
Архитектурно е невъзможно.
Нямаме нужните материали
или нужната технология.
За да построим такъв градски левиатан.
Създатели на холограмата трябва да ги имат.
Като говорим за архитектура, има мозайка върху една от тези сгради.
Има тънки, но много определени подобия,
между знака върху мозайката
и тези древни Шумерски клонообрази.
Все още си сърцето ми. - Знакът за слънце.
Думата "сумер" се превежда
"земята на господарите на яркостта". - Слънце?
Слънце...
Сега, струва ми се, че видях...
Виж на върха на този небостъргач.
Същият символ.
Има още един от тези.
Тук.
Това напомня ли ти на нещо?
Нарастваща следователност.
Като номера на заключалка. - Точно.
Мисля, че намерихме път навътре.
Олдам, Англия
Това е много добро. Но ние не правим това.
Добре. В колко кръчми бяхме?
Шест...
Не, седем, не...
Да, седем, но знаеш всичко е в името на науката, така че...
Напълно. И какво научихме до сега, Уилям?
Това, че "пъпчив дик"
всъщност е десерт.
И хората тук обичат да разказват истории.
Да. - Имаме феи...
Гоблини... Леприкони.
Което всички знаят, че е глупости, защото леприкони има само
в Ирландия. - Вярно.
И като син на смарагдовия остров
негодувам относно лъжите за моята национална икона.
Чакай малко, "Зимерман" е ирландско?
Майка ми е от Дъблин. Да. - Наистина ли?
Не знаех това. - Добре, диво търсене на вълк.
Съжалявам, че те довлякох, приятел.
Какво е това?
Прилича на... коза.
Да, която е разпокъсана.
Намери ли нещо? - Изглежда като
малко смачкана флора,
водеща към тази посока,
от която дойдохме.
Това е странно. - Какво?
Ами...
Има следа от кръв,
идваща от тази посока.
Изглежда, че е дошла от тук.
Да, каквото и да е.
Психиатричният институт в Олдам.
Добре, значи сте чули за нещата?
Разследвали ли сте? - Опитахме.
Всеки път като се опитвахме ни отпращаха.
Подозрително. - Не, всъщност не.
Те са частна клиника. Могат да правя, каквото си искат
в рамките. - Добре, в град толкова малък
какво по-хубаво място да скриеш Хуп?
Доказателството ви?
К... коза. - Да.
Ще е нужно повече от мъртва коза и слухове,
за да започнем пълно разследване.
Кажете ми, че не мислите да направите нещо глупаво.
Какво, кой, ние?
Не, не. Просто сме две момчета
на почивка. Както и да е.
Значи няма причина да кажа на Магнус за това, нали?
Не.
Добре тогава, господа радвайте се на околността.
До скоро.
Значи, Хенри...
Тези епизоди стават все по-чести?
Да.
И чувствам, че може да нараня някого или себе си, сещате се?
Страда от параноични заблуди, които прерастват
в увеличаващи насилствени пристъпи.
Разбира се, мога да го лекувам вкъщи,
но семейството му скоро се премести
в Англия и...
Клиниката ни, колкото и стара е произведение на изкуството.
Добре.
Племенницата ми, Ерика, ще те заведе за оценяване.
Ще се оправиш.
Разбира се.
Ела, Хенри.
Д-р Зимерман... Според СВ-то ви,
последната ви работа е била преди три години.
Да, от тогава
съм ангажиран с частни консултации.
Наистина ли?
Специални случаи? - Д...да.
Това е много готино. Това под звуков осцилатор ли е?
Харесваш ли електрониката?
Драгонов синтез. Една игра.
Хакнах вътрешния кръг за 17 секунди.
Впечатляващо.
Това част от теста ли е? - Не.
Сега просто се отпусни. И отговаряй на въпросите ми
с първото нещо, за което се сетиш.
Добре.
Какъв е любимият ти сладолед? - Шоколадов.
Лято или зима предпочиташ?
Лято.
Виждаш ранено животно в гората
вятърът носи аромата на кръвта
до ноздрите ти.
Как се чувстваш?
Тъжен.
Справяш се добре.
И както виждате
дневната стая предлага много дейности.
За да държи пациентите заети.
Да, и трябва да кажа, че съм много впечатлен.
Ерика, как се справи Хенри?
Виж сама.
Добра работа.
Може ли за момент? - Разбира се.
Определено нещо странно става тук.
Между осцилатора и рецепторите за стимулация
това не е психичен тест, за който съм чувал.
Определено има нещо, което не мога да разбера.
Добре, ще отида да се обадя на Магнус
и да й обясня за това. - Добре, аз ще подуша наоколо сам,
от вътре. - Наистина ли?
Разбираш ли в какво се забъркваш?
Знам, но помисли, Уил.
Ами ако не съм единствения Хуп на света?
Началото и краят на линията ми.
Обзалагам се, че никога няма да разбера.
Беше права за Хенри.
Трябва и ти да си го заподозряла.
Въпросът е
защо би се показал?
Тук, от всички места.
Поне той ни намери.
Има ли значение как?
Ето. Вече стигаме до някъде.
И си се изкъпал!
Много ти благодаря. - Може ли да се фокусираме
да задействаме това нещо...
Може да ни даде достъп на следващо ниво като в компютърно меню.
Ето го.
Чудесно.
Сега какво?
Като съдя по тези блестящи символи,
бих казал, че иска парола. - Която нямаме.
Хей...
разбих енигма машината, помниш ли?
Това е различно.
Никола, моля те просто помисли за малко преди да направиш нещо...
Какво ще стане ако натисна тук...
и тук... - Уил се обажда. Ало!
И тук. - Уил? Ало?
Опа.
ЕМ ударът е изключил цялата сграда.
Телефони, компютри... клетъчни телефони.
За щастие, нивата с анормалните
са подсигурен си резерва енергия. - Не ни помага много.
Намерих стар генератор на вакуум,
който може да можеш да възкресиш.
Поне може да ни даде светлини. - Ами твоето момче?
Не може ли той да го оправи? - Хенри?
Да. - Той е с Уил.
"До Англия за версия на Убежището за почивка.
Успех с бившия вампир."
Предполагах, че тези двамата ще избягат, когато има работа за вършене.
Уил е оставял на компютъра ми бележки през последните дни.
Предполагам, че сме били малко увлечени.
Ами другите двама, плячката и звяра?
Те са на мисия. Няма да се върнат до петък.
Опасявам се, че сме само двамата.
В това тъмно и самотно място...
Да не ти идват никакви идеи. Твърде изморена съм дори да се закачам с теб.
Хубаво. Ходи и си лежи с топлото мляко
а аз ще продължа да дълбая по картата.
Мисля, че направи достатъчно за една вечер.
Очевидно има вградени мерки за сигурност,
които има да разбираме.
Не мога да рискувам друга катастрофа.
Хайде е. Просто един малък ЕМ удар.
Мога да го мина за миг. Говорим за мен все пак.
Точно това е проблемът.
Не може да пипаш устройството, ясно ли е?
Ако имаш толкова енергия отиди оправи генератора ми.
Но... - Оправи къщата ми.
Какво съм аз, къщно духче? - Благодаря ти, Доби!
800 Ф.
Това е един от най-фините усилватели правени някога.
Знаеш го? - Да, пич, използвах ги постоянно.
Друже, може би може да ми кажеш защо проклетото нещо не работи?
Да.
Изглежда, че източникът на енергия
е твърде близо до високочестотния звук.
Трябва да го обвиеш. - Хей...
Ще получих статично намесване. Просто изчакай, виж това.
Не мога да повярвам, че съм го пропуснал.
Лесно е да сгрешиш с това.
Алистър. - Здрасти, Хенри.
Приятно ми е.
Нямали сме нова добавка от много време.
От къде идваш? - Отвъд океана.
Как чу за това място?
От приятел.
Хубаво е, че си тук.
Тук ще си в безопасност. - Безопасност?
Да, стига да следваш правилата.
За нещастие, не всички го правят.
Виждаш ли, няколко хора не го правиха преди няколко дни.
Лиъм се обърна към най-добрия си приятел, Джо.
Уби го.
Пич...
Да.
Но той отказваше да си взима лекарствата.
Всички знаем какво значи това.
Време е за лекарствата ви.
До дъно. - Наздраве.
Ще се почувстваш по-добре. - Сигурен съм.
Съжалявам, едва те чувам. Едва имам една чертичка.
Все още няма новини от Магнус, а?
Притесняваш ли се?
Снимките от сателита не показват щети върху Убежището.
Първите сензори показват,
че е имало някакъв вид токов удар.
Тесла.
Заповядах отбор от поддръжници да отиде да провери,
но между временно, секцията при анормалните имат ток.
Така че сигурно всичко е под контрол.
Как върви почивката?
Журито е все още свободно. - Трябва ли ви подкрепа?
Не, но направи ми услуга и бъди наблизо за всеки случай.
Готово.
Хей. - Хенри.
Как се справяш? - Да, много хубаво.
Срещнах добри хора. - Това е хубаво.
Искаме да се чувстваш като вкъщи.
Важно е да се чувстваш като при семейството си.
Какво се е случило там?
Имаше ситуация.
Лиъм и Джо?
Чух за това.
Лиъм се съпротивляваше срещу лечението и това е лошо.
Значи просто са се сбили?
Хенри... Не трябва да се притесняваш за това.
Моля те, трябва да си почиваш. - Съжалявам, просто съм любопитен.
Взимаш си лекарствата, нали?
Аз?
Да. Да.
Не е лошо.
Добре...
Хенри?
Не трябва да си тук долу.
Какво, по дяволите, е това?
Какви експерименти правите? - Не разбираш...
Виж го! Той е...
Той е... - Той е върколак.
Всички сме.
Какво?
Чакай...
Ти?
И леля Лилиан и всички наши пациенти.
Всички сме като теб.
Хайде де.
Казваш ми, че всички тук са Хуп?
Хипер ускорено променящ се.
Не използваме тези думи, но да.
Затова те приехме.
Всички сме променящи формата си, последните от клана Върколаци.
Добре, това обяснява всички следи от върколаци в тази област.
От векове сме били преследвани почти до изчезване
и затова беше построена тази клиника,
за да предпази вида ни.
Тук сме в безопасност. Това е нашият подслон,
нашето семейство.
Значи по природа сме предпазливи от непознати.
Как ни намери, Хенри?
От място наречено Убежището.
Осигурява безопасен подслон за всякакъв вид анормални,
не само за мен.
Значи си намерил къде ти е мястото?
Да, така мисля.
Просто...
Не съм срещал никого като мен. - Какво знаеш за това от къде идваш.
Не много. Бях бездомник.
Без спомени за родителите ми. Не знам, може би са от тук.
Мога пусна ДНК изследвания и може да намеря нещо.
Невероятно.
Винаги съм си мислил, че съм сам.
Сега знам, че не е истина.
Какво правиш в спалнята ми?
Мога да измисля дузина отговори, но ще оставя това на Оскар Уайлд.
Разбрах го.
По средата на вечерта.
Тогава гениите работят най-добре,
нали?
Хубави пердета, между другото.
Хубаво бледо жълто.
Или не?
Жълто. Бяло. Жълто...
Предлагаш смяна на спектъра.
Предлагам да отидем отвъд спектъра, под инфрачервено.
Нямаш квантумов каскаден лазер
или микровълнов лазер, някъде тук, нали?
Не точно сега, не. - По дяволите.
Предполагам трябва да направим един. - Не тази вечер.
Хелън, не искаш ли да научиш тайните
на града, който ти е пратил баща ти?
Ами ако е бил построен от напълно нова раса анормални?
А?
Просто ще се задоволиш да се обърнеш и да заспиш?
Наистина ли си убеден,
че можеш да активираш холограмата от кристала
като го удряш със синхронизираща светлина?
Не, не активирам.
Да говоря езика му.
Да му покажа кой е шефът.
Ти си блестящ.
Не го ли знам? - Сега излизай.
Добре.
Здравей... друже.
Как върви? - Пич.
Добре.
Изглежда ми,
че не си единственият, който харесва да бърника.
Луси там е е демон с моделите влакове.
Джери е ентусиазиран от ракетите.
Джеймс може да оправи джобен часовник
по-бързо, отколкото да решиш кубчето на Рубик.
И играе със счупени клавиатури.
Добре, слушай,
току-що разбрах, че всички сме...
Част от клан.
Върколаци. - Да. Да...
Чувствам, че имаме нещо общо.
Все едно всички сме свързани по същия начин.
Какво имаш предвид, като оправяме неща?
Да. - Не го ли правят всички?
Всички там навън? Не.
Не, мисля, че
това е част от пакета върколак.
Знаеш това и променянето.
Не, това не, не... Не, не сме...
Никога?
Ние сме на лечение. Не трябва да се тревожиш.
Не се тревожа... - На лечение сме и то работи.
Разбирам това, че... - Хенри... защо не поговорим?
Насаме?
Има неща, които все още не разбираш.
Да, като какви лекарства
всъщност давате тук?
Някакъв вид коктейл от диазепам? - Знаеш за него?
Да, опитах го. Не е отговорът. - Това е единственият отговор.
За да попречим на това нещо да се покаже.
Добре, Ерика, можеш да го контролираш.
Не трябва да се криеш тук.
Не се крия. Това е домът ми.
Наистина ли? Къде са родителите ти?
Умрели са в катастрофа скоро след като съм се родила.
Леля Лилиан ме прибра.
Ами трансформацията?
Не.
Не, никога? Дори не знаеш какво е?
Разбира се, че не.
И аз съм на лечение.
Добре, виж, трябва да призная, първо и за мен е малко страшно,
но щом го усвоиш веднъж е невероятно.
Не.
Не мога да бъда едно от тези неща.
Не е нещо, Ерика. Ние сме такива.
Не и ако искаме да бъдем спасени.
Как го направи?
Виждаш ли?
Не трябва да се плашиш. Напълно съм в контрол.
Боже.
Не мислих наистина толкова напред.
Боже, това е малко странно.
Виждаш ли?
Харесва му. - Така изглежда.
Сега затегни колана си.
Точно така, предай тайните си на властелина на електричеството.
Добра работа, Никола. - Благодаря.
Още Шумерски символи. - Може да отнеме седмици за превод.
Или можем просто...
Да хванем дръжката.
Изглежда, че ни сканира.
Акхкхару?
"Кръвен демон"?
От къде познаваш този символ? - Расата ми е била хулена векове наред,
но важното е, че изглежда, че мисли, че все още съм вампир.
Не само теб. Нас.
Изглежда, че намира следи от кръвта в ДНК-то ни.
Не мисля, че това е на добре.
Хей...
Не исках да те разстроя одеве.
Няма проблеми.
Ти си нов.
След време ще разбереш.
Да, не знам. Може да не остана тук.
Къде ще отидеш?
Там навън.
Знаеш, ти... всички вие...
може да живеете в истинския свят.
Може да сте всичко, което поискате, инженери, музиканти, сърфисти.
Ами като се случи промяната?
Тогава се случва.
Ще се научиш да се справяш с нея.
Тези лечения, които взимате могат да се променят.
Убежището може да ви помогне с това. - Само леченията могат
да ни държат да не станем чудовища.
Чудовища? - Ако спреш лечението,
когато се промениш, не можеш да го контролираш.
Това ли се случи с Лиъм?
Лиъм мислеше като теб,
че може да живеем по-стария начин.
Тогава се превърна в... Нещото,
което уби Джо.
Не искам да бъда това.
Да, но грешиш. Няма.
Да, след като се промениш, ставаш...
див, може би.
Все едно е твоя версия, която изгаря по-горещо от обикновено.
Не ставаш убиец. - Да. Ставаш.
Лиъм стана,
и Джозефин.
Преди две години.
Беше точно в стаята тук.
Всички видяхме...
Затова трябва да останем тук.
Затова всички трябва да сме на лечение.
Дори и ти.
Иначе сме просто зверове.
Хенри, объркана съм.
Да, добре дошла в клуба.
Това не е подслон. Това е затвор.
Моля?
Искаш хората да стоят тук през целия си живот
зависейки от теб за всичко.
Но ще направиш, каквото трябва, за да не напуснат.
Прав си. Ще направя, каквото трябва, за да защитя хората си.
Семейството си. - Включително да ги превърнеш в убийци.
За какво говориш?
Хуповете не убиват. Освен тези тук.
Говорих с другите. Знам от какво се страхуват.
Глупости.
Всеки е доволен тук. Никой не иска да си тръгне.
Разбира се, че е така. Изплашила си всичките,
че са психопати чакащи щракване. - Подсигурих се да разберат
ужасът за истинската си природа. Да.
Като виждаме какво стана с Лиъм и останалите
ни помага да помним защо заключваме тази част от себе си.
Какво им даваш на тези хора, така че когато се превърнат
убиват този, които е пред тях?
Да убият най-добрия си приятел?
Мислих, че мястото ти е тук, Хенри. Но сега виждам, че
искаш да унищожиш всичко, което съм изградила.
Не, няма да ти позволя да го направиш.
Те са мои хора! Това е семейството ми!
Това е моята къща.
Искаш да знаеш какво използвах, за да изкарам истинския Лиъм
и тези преди него?
Време е да се срещнеш с чудовището, Хенри.
Мисли, че сме заплаха. Удари самоунищожението.
До тук с почесването по корема.
Какво, по дяволите, е това?
Това е ускорител на частици.
Което значи, че може да сме в огромна опасност.
Трябва да го спрем преди да стигне до върха.
Добре, частиците се ускоряват като използват електромагнити,
достигащо до постоянно ускорение. Докато стигне до нужната енергия.
За какво? - Бум.
Можеш ли да обърнеш магнитната полярност?
Мога да опитам. - Какво знаеш?
Не съм единственият гений в стаята.
Това е жалко.
Не може да седиш тук завинаги.
Не, но достатъчно, за да
се измъкнеш. - Няма да те оставя...
Хайде, Хелън, и преди сме го правили. Върви.
Каквото стане, сме заедно. - А никога не казвахме клетви.
Каквото и да е, иска да ни държи надалеч.
Поне е по-креативно от чесън и светена вода.
Ако премахнем заплахата, може би ще спре.
Какво си намислила?
Накарай ни да изчезнем.
Подробно.
Създай ЕМ щит около двама ни,
за да блокираш сканирането.
Само че трябва да махнеш ръката си от ускорителя.
Вярно. Дръж се близо до мен или поне
ще умра щастлив.
Може би малко по-близо,
за всеки случай.
Ако беше още повече ясен,
щеше да си прозрачен.
Добре, чакай.
Чакай малко! - Разкарай се от мен!
Чакай малко. Няма да те нараня!
Какво искаш? - Тук съм да три помогна, нали?
Виж, знам какво си.
Имам приятел, който е точно като теб.
Не исках да убия никого. Не исках да убия никого.
Знам, затова трябва да ми се довериш.
Ето. Ето.
Тук съм да ти помогна.
Добре. Добре.
Какво е това? Какво правят?
Какво е това?
Подобни поведения тук са недопустими, Хенри.
Гняв, агресия. - Истина, трансформация, ами това?
За да предпазя хората си,
има протокол за следване.
Не... Не съм чудовище.
Нито един от нас не е. Не е в природата ни да убиваме.
Ще видим това,
както и другите.
Не... не! Не, чакай.
Хей! Хей! Хей!
Трябва да извадя Хенри от там.
Няма сигнал. - Съжалявам.
Не мога да се върна там.
Добре, просто...
Просто гледай да не се набиваш на очи, докато намеря някой да помогне.
Има врата при източното крило. Води до сутерена.
Двамата с Джо я разбихме, за да влизаме и излизаме.
Опитай със стаята за лечения първо.
Добре. Източното крило? Добре.
Ами ако е прав? Ако има начин
да се контролираме без лекарствата?
Ерика, знам какво е най-добро за теб!
Беше дълъг ден, нали?
Всички сме малко изморени.
Остави ме да се погрижа за това
и всичко ще свърши скоро.
Нали?
Хенри...
Човече.
Хайде де.
Това съм аз. Хенри, помниш ли ме?
А? Добрият стар Уил?
Хенри успокой се. Всичко е наред.
Просто се успокой.
Хенри!
Ерика, не!
Никой не трябва да живее
заключен по този начин.
Вярно, сега...
Просто ме дръж
и да се залавяме за робота.
Казваш ми, че
ни е нужен само такъв контакт? - Да, но знаеш,
беше по-забавно по другия начин. Не мислиш ли?
Добре,
енергийният удар трябва да е задействал вътрешен защитен механизъм.
Точно обратното. Отиде на по-висока защита.
Единствената причина алармата да се включи
беше, защото намери следи от вампирска кръв,
течаща във вените ни. Въпреки, че не мога да си представя
какво има против вида ми. - Разбираш какво значи това, нали?
Създателите на тази карта са знаели за вампирите.
И са ни презирали и почти не умряхме,
заради някаква стара злоба.
Не приемаш това лично, нали? - Аз? Разбира се, че да.
Изглежда, че стигнахме до следващото ниво.
Какво първо, друже? Париж? Ню Йорк?
Ще играя на лотарията. - Добре, ами,
пиши ми от Хималаите.
Случай, ако искаш нещо, ми се обади.
Сега сме семейство... Пич.
Пази се. - Разбира се.
Хайде тогава.
Ерика...
Как може да спреш лечението?
Лельо Лилиан, никога не съм била болна.
Хайде.
Ще съм ето там... Ако ви трябвам.
Предполагам, че сега си свободна. - Мисля, че да.
Отиди, където искаш. Може да правиш, каквото си искаш.
Какво мисли, че ще направиш...
Да, това е добро начало.
Помни, отнасяй се мило.
Ще го направя.
Добре, обясни ми. Какво значи този символ?
Облаци в небето?
Мисля, че е "небесни хоризонти".
Ами този тук?
"Място за живеене".
Място за живеене?
Този тук много ми прилича на този от спалнята ти.
Може да значи много неща.
"Вход" или "праг", или... Ето го.
"Ка хараг"
Гласово активиране.
Какво каза току-що?
"Врата".
Почти изглежда като друга планета. - Така е. Може ли да е?
Галактика много, много далеч? - Не, това не е извънземно.
Системата от тунели отговаря точно
на местоположението на континентите. Тук на Земята.
Три отворени тунела.
Единственият път към ядрото.
Никола...
Това е нашата планета,
точно тук, сега.
Но километри под повърхността.
Гледаме атлас.
3-Д карта на кухата Земя.
Превод: boy_free