Din episoadele anterioare...
De ce nu pui chestia aia jos ca să putem pleca toţi acasă?
- Şefu' candidează la primărie? - Încă nu şi-a anunţat campania.
Mă mut în suburbii.
Am nevoie de o favoare. Aş fi încântată
dacă ai vorbi la un eveniment, pentru soţul meu.
Cu siguranţă, îi datorezi asta.
Nu beau, dar uneori miros a băutură. Cum explici asta?
Încerci să-mi spui că bei în timpul pierderilor de memorie?
Cum să ştiu ce fac în timpul ăla? Sunt pierderi de memorie!
Ben, simţi că pierderile de memorie au efect negativ asupra performanţei tale?
Nu.
Traducerea şi adaptarea: Relic & Cornelia Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Ben!
Hei!
Ascultă-mă când vorbesc cu tine!
Ben!
Vino.
Haide!
Vino.
M-am săturat să te aud plângând.
Te rog, te rog, nu mă lovi, tată. Te rog!
- Nu mi-e teamă de tine. - Nu ţi-e teamă de mine?
Nu mi-e teamă de tine.
Am spus că nu mi-e teamă de tine.
Ben!
Haide, fiule!
Întoarce-te acasă!
Bine, bine, bine...
Pe cine încerci să omori, pe mine sau sacul?
N-ar trebui să mănânci lucruri găsite în gunoi.
Te vei îmbolnăvi.
Îţi e cam foame, nu?
Unde sunt părinţii tăi?
Dacă te-ai rătăcit, te-aş putea ajuta să-i găseşti.
Sunt sigură că sunt îngrijoraţi. Doamne, ce s-a întâmplat?
Nu s-a întâmplat nimic.
Bine, nu trebuie să spui nimic dacă nu vrei.
Ce-ai spune de un hamburger adevărat? Cum sună?
Bine.
Pe mine mÄƒ cheamÄƒ Carol. Pe tine cum te cheamÄƒ, dragule?
Numele meu e Ted.
SHATTERED Sezonul 1 Episodul 9
Te gândeai la cineva anume acolo?
Cred c-ai fi putut dărâma ceva.
- Poate că doar îmbătrâneşti, Ter. - Da, asta e.
Trebuie să duc copiii la şcoală. Eşti bine?
- Da, sunt bine. - În regulă.
- Ne vedem imediat. - Bine.
E ceva legat de leagăn care capătă semnificaţie pentru tine?
Nu, tuturor copiilor le plac leagănele, nu?
Poate avea vreo legătură cu Adam?
Nu cred.
Poate.
Ce te-a făcut să te gândeşti la ziua aia?
Eram la sala de sport,
loveam un sac greu... şi a fost ceva legat de...
sunetul balansării sacului.
Îţi mai aminteşti şi altceva legat de acea zi?
Eram singur şi...
Ben!
Nu mă face să ies după tine! Ştii ce-nseamnă asta.
Ben...
Hei!
- Unde-ai plecat? - Sunt aici.
Nimic nu-ţi mai vine în minte?
Nu, doar leagănul.
- Tot miroase a bere. - Ce e chestia...
Nu, nu e posibil.
- Ce? - Am interzis terciul în department.
- Păi, ăsta e terci de ovăz. - Da, e dezgustător. Scoate-l de-aici.
- Terry, ai promis. - Ce faci?
De unde era să ştiu că nu-i place terciul de ovăz?
Ştii ce, era doar un pachet, în fundul dulapului, am dreptate?
Nu, erau două. Sirop de arţar şi mere cu scorţişoară şi le-am amestecat.
- Mulţumesc. Aruncă-mă sub autobuz. - Nu aduce asta în camera echipei.
Două pachete.
Despre ce e vorba?
Se pare că mama lui T.C., când era însărcinată cu fratele ei,
avea greţuri matinale foarte rele.
Aşa că o punea pe T.C. în faţa canalului "Nature", cu un castron de terci de ovăz.
Şi într-o zi, T.C. stătea acolo privind şi aflând
despre păsări care-şi regurgitau puii, sau ceva de genul ăsta,
auzindu-şi mama vomitând, în timp ce mânca terci de ovăz.
- E o proastă asociere. - Da, şi a interzis asta în sala de mese.
Mie îmi place un pic de terci de ovăz dimineaţa, da?
Aşa că am ascuns vreo două pachete, în fundul dulapului,
şi încerc să mănânc înainte de a ajunge T.C. aici.
Deci, savurează micul meu dejun!
Mulţumesc!
Căutaţi pe cineva?
Vreau să vorbesc cu un detectiv de la Omucideri.
Sunt detectiv Lynch. Ce pot face pentru dvs?
Cred că am fost martora unei crime.
- Cum adică, credeţi? - A fost acum 20 de ani.
Uciderea lui Josie Baczyk.
- Şi dvs. sunteţi? - Sophia... Sophia Baczyk.
Josie era sora mea mai mare.
Îmi amintesc de el, cazul Baczyk. Ştiri de prima pagină.
O tânără a fost găsită pe malul râului Fraser.
O grămadă de contradicţii.
- Şi ea e sora ei? - Sophia Baczyk.
- Au arestat pe cineva? - Da, pe doi tineri.
Matthew Evans şi Gilbert Dobek. Fac închisoare pe viaţă.
Deci, ce crezi?
Ascult-o. Vezi ce are de spus.
Ne întrebăm de ce te-ai decis să vii acum, după toţi aceşti ani.
- Tipul s-a spânzurat, săptămâna trecută. - Cine?
Gil Dobek.
El e unul din băieţii care au fost condamnaţi pentru uciderea surorii tale?
- Şi asta te supără? - Da.
- De ce? - Asta m-a bântuit toată viaţa.
Părinţii mei îmi tot spuneau că e doar un vis, dar nu era. Ştiu ce-am văzut,
iar când am citit despre Gil, n-am mai putut să ignor asta.
Stai aşa. Ia-o mai încet şi revino.
Psihiatrul meu simte că singura cale prin care pot depăşi problema este să mă confrunt cu ea.
Să te confrunţi cu ce, Sophia?
Aşteptam în maşină,
când tatăl meu a apărut cărând ceva, un sac sau ceva...
Îl căra cu ambele braţe. Tata a pus sacul în portbagaj,
după care am mers cu maşina la râu.
Mi-a spus să aştept în maşină.
A luat sacul din portbagaj şi s-a dus dincolo de copaci,
şi s-a întors purtând sacul într-o mână.
Deci, când s-a întors, sacul era gol?
- Asta spui. - Da.
Tatăl tău ţi-a spus ceva când s-a întors?
Plângea. Dar mi-a spus că sunt o fată bună.
Că totul va fi bine...
Apoi, m-a dus în parc şi m-a lăsat să mă dau în leagăn.
Ben, vino înăuntru!
Deci, l-a văzut pe tatăl ei aruncând ceva dintr-un sac, la râu?
- Asta nu ne oferă nimic. - Acolo a fost găsit trupul surorii Sophiei.
De ce nu a spus nimic până acum?
- Pentru că era un copil speriat. - Avea cinci ani.
- Unde era mama, în acest timp? - Nu era acasă.
Adevărul e că e destul de vagă în ceea ce spune.
Eu cred că merită să urmărim asta.
- Merge la un psihiatru. - Ce înseamnă asta?
Adică, psihiatrii pot induce amintiri false pacienţilor lor.
Da, adică, următorul lucru pe care-l ştii e că ai fost maltratat de părinţi, nu?
Şi uneori, ceea ce-ţi aminteşti chiar s-a întâmplat, deci...
- Ziceam şi eu... - Nu, şi eu doar ziceam...
Bine, bine, uitaţi, să scoatem vechile dosare din arhivă
şi să vedem dacă se leagă cu ce spune fata.
În regulă.
De parcă nu am avea destule cazuri de rezolvat, acum lucrăm şi la unul închis.
Unul din cei doi băieţi condamnaţi pentru omor s-a spânzurat în celulă, săptămâna trecută.
Celălalt a făcut deja 20 de ani din condamnarea pe viaţă.
E destul de rău, dacă a făcut-o, dar dacă n-a făcut-o...
- Crezi că e vreo şansă? - Vreau să spun că se întâmplă, nu?
Din ce-mi amintesc, unele probe au fost destul de şubrede.
- Adică ce? - Ascultau Metallica.
Atunci, o numeau muzică satanică. Azi, îi spun rock clasic.
Acum, dau toată vina pe rap. Înainte de aia, era Elvis.
Şi înainte, era swing-ul.
Swing... Nu era epoca ta?
Uitaţi aici.
Urmele vinete din pozele de la autopsie prezintă un model care nu se potriveşte
cu poziţia în care a fost găsit cadavrul.
Ele sunt pe partea dreaptă, dar ea a fost găsită zăcând pe partea stângă.
Cum de le-a scăpat asta?
Criminalistica de acum 20 de ani nu era ca cea de azi.
Învineţirea poate dura câteva zile până să apară,
iar dacă trupul a fost găsit suficient de repede după omor,
- putea să le scape. - Nu şi ţie, desigur.
Nu şi mie acum, dar atunci, demult, cine poate şti?
Deci spui că Josie a fost ucisă în altă parte şi apoi aruncată la râu.
Aşa se pare, da.
Mai sunt şi vânătăile astea ciudate de aici.
Astea se potrivesc cu fracturile de dinaintea morţii,
şi eu n-am văzut nimic, în raportul de la autopsie,
despre alte răni, în afară de cea fatală de la cap.
Oasele ei au fost rupte înainte de a muri?
Aş fi examinat cadavrul, ca să fiu 100% convinsă,
dar sunt destul de sigură, da.
Mama mea mi i-a dat.
Nu-i nimic. Poţi să te joci cu ei.
Nu putem să mâncăm cu mâinile aşa, nu?
Spală-te pe mâini şi eu pun masa, bine?
De ce ai fugit de acasă, Ted?
Ţi-a făcut cineva rău acolo?
E-n regulă. Poţi rămâne cu mine la noapte
şi vom vedea mâine ce vom face. Bine?
Sunt sigur că asta se întâmplă.
Oamenii se cramponează de ceva, foarte mult timp,
şi în final, înţeleg că ascunderea unui secret
este mai rea decât înfruntarea consecinţelor.
Vinovăţia poate fi un factor motivaţional puternic.
Vezi, Sophia nu a fost motivată doar de vinovăţie.
A început să meargă la psihiatru, acum un an,
şi dintr-o dată, începe să-şi amintească lucruri, ca şi când s-ar fi întâmplat ieri.
Mie mi se pare că terapia lucrează.
Sau lucrează asupra ei.
Hall spunea despre psihiatri care induc amintiri pacienţilor lor.
Ştii, adică ei nu au văzut nimic.
Şi te temi că acelaşi lucru ţi se întâmplă şi ţie, în acest cabinet.
Mă întreb...
Când eram student, ne puneau să exersăm interpretând diverse roluri,
şi... eram, pe rând, bogătaş sau vagabondul de rând,
sau... imigranţi înspăimântaţi...
- Bine, am priceput. - Te-ai prins?
A fost uluitor pentru mine
să văd câte porcării purtăm în creierele noastre.
Presupunerile pe care le facem despre alte persoane, prejudecăţile noastre.
Dacă, de exemplu, nu aş fi făcut acest exerciţiu,
m-aş putea uita la tine şi-aş spune:
"hmm, cine e tipul ăsta?
Este unul care...
abia se recuperează, puţin educat, un narcisist plin de furie."
Ca un exemplu.
Puteai să absolvi chiar atunci.
Da. Ideea e, Ben, că niciodată nu ţi-am sugerat nimic.
Nu te-am judecat, nu te-am declarat caz patologic.
Vii aici, povesteşti lucruri, eu ascult.
Împreună, încercăm să înţelegem. Asta-i tot.
- Vreau să mă judeci. - Vrei să te judec?
- Da. - Ce vrei să spui?
Noi discutăm, apoi eu mă gândesc la ceea ce am discutat,
iar şi iar, şi iar, şi iar.
Vreau să-mi spui ceva. Ca să nu mai fie nevoie să mă gândesc.
Asta vreau.
Te rog, nu-mi spune nimic. Sunt în întârziere.
Trebuie să exhumăm cadavrul lui Josie Baczyk.
Să-l exhumaţi? E cam exagerat, nu crezi?
Vina crede că trupul a fost mutat, apoi aruncat la râu.
Sub nicio formă nu vă las să dezgropaţi copilul cuiva, doar pe baza asta, Ben.
Vina spune că poate vedea vânătăi, posibile oase rupte.
- Ce înseamnă asta? - Înseamnă că sunt mai multe lucruri
legate de moartea lui Josie, decât ce există în dosarul cazului.
Tu ce zici, eşti pentru exhumarea cadavrului?
Cu cât acţionăm mai repede, cu atât mai repede putem lămuri cazul.
Bine, găsiţi un judecător care să vă dea aprobarea.
Terry, îl cunoşti pe detectivul care s-a ocupat atunci de caz.
- Donald Portman. - Adu-l aici.
Merită să-l informăm, din moment ce redeschidem cazul lui.
Voi doi vorbiţi cu Matthew Evans.
Şi chiar sper că nu vânaţi fantome, de data asta.
E ravioli?
Ai luat aia din frigider?
Da, ai luat. Da, ai luat. Aia e cina mea!
Matthew Evans? Sunt detectivul Sullivan.
Ea e detectiv Lynch.
Am vrea să vorbim cu tine despre câteva lucruri.
Nu eşti curios să ştii motivul?
Foarte bine...
Acum, să aflăm ce ţi s-a întâmplat.
Josie Baczyk este motivul. Ce alt motiv ar putea fi?
De ce vreţi să vorbiţi cu mine despre asta acum,
asta e adevărata întrebare şi aştept răspunsul.
Donald. A trecut mult timp.
Mulţumesc că ai venit aici. Apreciez.
- Orice, ca să ajut, ştii asta. - El e partenerul meu, John Holland.
Hall. Am auzit despre tine.
Ei bine, lucrurile au devenit destul de fiţoase pe aici, de când am plecat.
Lucruri noi, aceleaşi vechi probleme, totuşi, nu?
Aşadar, despre ce vreţi să vorbiţi cu mine, domnilor?
Vă voi spune acelaşi lucru pe care l-am spus fiecărei persoane, în ultimii 20 de ani.
Nu am făcut-o eu!
Şi vă rog, scutiţi-mă de răspunsul şablon că toţi prizonierii se pretind nevinovaţi,
pentru că toţi trei ştim că unii oameni ajung aici pe nedrept.
De ce s-a spânzurat partenerul tău, după atâţia ani ?
Gil Dobek nu era partenerul meu. Era prietenul meu.
Şi s-a spânzurat întrucât comisia de eliberare condiţionată
l-a respins a treia oară. Şi-a pierdut speranţa.
Bine, de ce crezi că l-au respins?
A fost respins, aşa cum sunt şi eu, de fiecare dată,
pentru că primul lucru pe care vor să-l audă este remuşcarea.
Nu există remuşcare dacă nu eşti vinovat.
Avem şanse mai mari la eliberare condiţionată, dacă chiar am comis crima.
Matthew Evans şi Gil Dobek au ajuns exact unde le era locul.
De ce vreţi să redeschideţi cazul, totuşi?
- Au apărut probe noi. - Ce probe noi?
Au făcut trei recursuri şi, de fiecare dată, au fost găsiţi vinovaţi.
Sophia Baczyk crede că a văzut ceva. Sora mai mică a victimei.
Avea cinci ani când s-a întâmplat asta.
Ce naiba putea să vadă?
Sora, Sophia,
a spus că tatăl ei a luat-o la plimbare cu maşina.
A parcat aproape de locul unde i-a fost găsit trupul.
A scos ceva din portbagaj,
a dispărut în pădure şi s-a întors cu mâinile goale.
Întotdeauna am ştiut că el are ceva de-a face cu asta.
- Ce te face să spui asta? - Toţi poliţiştii vedeau că e un tată îndoliat.
Eu vedeam că e un ţărănoi beţiv care teroriza vecinătatea.
Se lua la bătaie.
- Tipul era un ticălos de prima clasă. - De ce nu e nimic în dosar despre asta?
Voi sunteţi poliţiştii. Voi să-mi spuneţi.
Ai cunoscut-o vreodată pe mamă?
Sunt un poliţist bun.
Cum de aveţi tupeul să mă chestionaţi despre un caz de acum 20 de ani?
- Încercăm doar să aflăm adevărul, dle. - De ce nu taci şi nu-mi dai respectul cuvenit?
- Terry, am venit să-ţi fac o favoare. - Donald, hai, ia-o uşor, bine...
Du-te naiba. Crezi că nu ştiu când sunt interogat?
Cazul ăsta e mort, mort de-a binelea şi m-am săturat să vorbesc despre el.
Era o martoră care te plasa pe tine şi pe Gil la râu în acea zi.
Da, eram acolo, fumam iarbă şi beam bere.
Uite ce e, am leşinat pe malul ăla.
Apoi, ne-am trezit c-o armată de arme îndreptate spre capetele noastre.
- Deci n-ai văzut-o pe tânăra de acolo? - Nu...
- Eşti sigur? - Eram aşa drogaţi că nu vedeam nimic.
I-am spus ticălosului de det. Portman acum 20 de ani acelaşi lucru. N-a vrut s-audă.
- De ce erau aşa siguri că erai vinovat? - De ce?
De ce mi-am petrecut ultimii 20 de ani în închisoare
pentru ceva ce n-am făcut? De ce e prietenul meu mort?
De ce mă mai întreb la 35 de ani, cum e să săruţi o fată? O să mă-ntrebi de ce?
Un copil a fost găsit mort pe malul râului.
Ştiu doar că eu şi amicul meu n-am făcut-o.
Voi sunteţi poliţiştii. E treaba voastră să aflaţi cine şi de ce. Am terminat aici.
Când aflaţi de ce, să-mi spuneţi.
Ieri am terminat de examinat oasele tinerei Josie Baczyk.
Ipoteza mea iniţială pe baza fotografiilor era corectă.
Aici...
Încheietura a fost fracturată în două locuri şi are câteva coaste rupte.
Deci vrei să spui că oasele i-au fost fracturate înainte să fie ucisă?
- Poate cu câteva luni înainte. - Ce sugerezi?
C-a fost bruscată de-a lungul timpului, a murit, apoi a fost aruncată-n râu.
În genul acesta de cazuri, astăzi am căuta prima dată acasă.
Don e-n regulă. Niciunui poliţist nu-i place să i se pună la-ndoială munca.
Nu contează de ce sau de cine.
Părerea mea e că nu vrea să recunoască c-a făcut o treabă de mântuială.
Nu ştii asta.
- Niciodată nu e nimic bun de mâncat aici. - Despre ce vorbeşti? E plin, omule.
- Lynch mereu mănâncă ce e bun. - Ai citit dosarele cazului Baczyk.
Totul e circumstanţial. Nu e o armă a crimei, nici motiv. Nu e nimic.
Aveau o martoră care-i plasa pe Matthew şi pe Gil la locul crimei în acea zi, vorbind de crimă.
Martora a dat înapoi, câţiva ani mai târziu. A zis c-a fost convinsă de amicul tău, Portman.
În primul rând, nu e amicul meu. Apoi, nu ştim dacă a fost convinsă în vreun fel.
A mărturisit că el i-a dat detaliile legat de când şi unde a fost găsit trupul.
Ce naiba e asta? Îţi spun eu ce e,
amicul tău vrea să-nchidă un caz important şi se grăbeşte să judece.
Şi ce, te grăbeşti să-l judeci pe Don, spunând că e un poliţist rău?
Baza pe care i-au condamnat pe băieţii ăia a fost slabă. Ai spus-o chiar tu.
Muzica pe care o ascultau, hainele pe care le purtau? Pentru că erau singuratici?
Hai, omule. Cei doi n-aveau deloc un trecut violent.
Cea mai mare belea pe care au avut-o a fost care, chiulul?
Nu ştim ce nu ştim.
- Tu, pleacă de aici... - Doar îmi iau o cafea. Calmează-te.
Da, da... hoaţă de mâncare.
Vina crede că Josie e posibil să fi fost ucisă acasă. Trebuie să vorbim cu tatăl.
- Taci. - Mergem să-l ridicăm pe tată.
Oricum, era timpul să auzim ce are de spus legat de toate astea.
Bine. Aşa voi avea o şansă să vorbesc iar cu Sophia.
- Crezi că sunt nebună, nu? - Nu, nu, multe din ce spui au sens.
Am exhumat corpul surorii tale şi a fost mutată, dar de unde nu ştim sigur.
- Mi-aţi exhumat sora? - Era singurul mod să găsim răspunsuri.
Ar fi trebuit să-mi spuneţi. Părinţii mei ştiu despre asta?
- Prin lege, nu ni se cere să... - Totuşi, ar fi trebuit să-mi spuneţi mie.
Am vrut să nu te facem să suferi în caz că nu găsim nimic.
Acum, înainte ca tatăl tău să te ducă la râu,
s-a întâmplat ceva acasă?
- Cred... - Ce este?
Cred c-am auzit un ţipăt.
- Apoi a devenit linişte deplină. - Era sora ta?
- Nu ştiu. - Încearcă să-ţi aminteşti.
Nu pot. Nu ştiu.
- Încerc. - E ok. Îţi vei aminti când va fi timpul.
Tatăl tău vă lovea vreodată pe tine şi pe sora ta?
Tata e aici?
Sunteţi sigură?
Am văzut băieţelul ăsta în parcul Franklyn singur şi am fost îngrijorată pentru el.
Da, probabil ai dreptate. Probabil e cu părinţii lui.
Mulţumesc.
- Nimeni nu l-a dat dispărut. - Dar tot nu-l poţi ţine aici.
Dacă ai fi văzut ce i-au făcut băieţelului, Heather,
nu l-ai trimite înapoi părinţilor.
Au servicii care să se ocupe de genul ăsta de lucruri.
Da, şi o să-l trimită înapoi la cei care-i abuză,
sau îi vor plasa în cămine de copii.
- Dintr-un iad într-altul. - E un băieţel.
Trebuie să meargă la şcoală. La medic.
- Ştii, e o... - Trebuie să se vindece. O poate face aici.
Ştiu în inima mea că e bine.
Mi-a fost adus.
- Speram că soţia dvs va veni aici. - Nu se simte bine.
Destul de rău cât să treacă o dată prin asta, acum vrei să mai treacă încă o dată?
- Doamne, nu e drept! - Nu e nevoie de mult să vă stârnească, nu?
Am auzit că te iei la bătaie cu vecinii.
Unii îmi spun Polack. Îi lovesc. Şi ce-i cu asta?
- N-ai face la fel? - Nu contează ce-aş face eu, da?
E vorba de tine şi ce i s-a întâmplat fiicei tale, în ziua când a fost ucisă.
Sophia a spus că s-a întâmplat ceva, în ziua aia, ceva ce nu ne spui.
Deja am spus tot.
Ai luat-o pe Sophia cu maşina la râu, în ziua aia?
- Ea a spus că ai luat-o. - Nu e adevărat.
Deci, nu era în maşină, în ziua aia?
Deci, ai mers cu maşina la râu, dar ea nu era cu tine, asta spui?
Nu, nu, nu, îmi pui vorbe în gură.
Fiica ta pretinde că te-a văzut făcând ceva cu sora ei.
- Fiica mea îşi imaginează lucruri. - Poate că ce a văzut era real.
Nu era nimic de văzut...
Ţi-ai ucis fiica şi ai aruncat-o lângă râu, am dreptate?
Nu, nu, nu, nu! Destul! Nu mai spun nimic.
L-au pierdut.
Minte de rupe.
Se poticneşte la faza cu mersul la râu, asta e sigur.
- Da, nu putem dovedi că a fost acolo. - Fiica lui poate.
Fiica lui care merge la psihiatru şi avea cinci ani atunci.
Cât de credibilă crezi că va fi, în sala de judecată?
Ea crede ce a văzut, da?
Asta nu e bine.
- De acord. - Nu, stai, să vedem ce se-ntâmplă.
- De ce faci asta? - De ce nu-mi spui adevărul?
- Spun adevărul. - Nu, nu spui.
Erai doar o fetiţă când s-a întâmplat asta.
Nu pot să-mi scot chipul lui Josie din minte.
Bineînţeles, e sora ta.
Pentru că ce s-a întâmplat nu pot uita.
Ce s-a întâmplat nu e ceea ce crezi tu că s-a întâmplat.
Tată, ştiu că mergeam cu maşina spre râu.
- Nu, nu, eşti derutată. - Tot spui asta, dar nu e adevărat.
Ştiu că nu e...
Băieţii care au ucis-o pe Josie sunt în puşcărie.
Ei sunt vinovaţii. Ăsta e adevărul.
- Ce era în sacul ăla, tată? - Doamne, sunt nişte vagabonzi.
Iau droguri, niciodată n-au muncit.
Tu nu ştii. Eu sunt tatăl tău. Crede-mă pe mine!
- Îţi spun adevărul... - Nu!
- Mai bine ai intra acolo. - Nu încă.
Spune-mi, ce era în sacul ăla?
Era Josie, nu-i aşa, tată?
E o nebunie. Te porţi ca o nebună.
I-ai făcut ceva lui Josie, nu-i aşa?
Cum aş putea face asta?
Era fiica mea.
O iubesc, aşa cum te iubesc pe tine.
Nu! Nu, opreşte-te... Spune-mi!
Bine, gata!
Ce ai făcut? Opreşte-te, tată! Ce i-ai făcut lui Josie?
Dle Baczyk!
Stai jos.
Stai jos!
Nu-mi pasă ce spune. Ştiu că nu sunt nebună.
Îmi amintesc cum m-a tras de încheietură spre maşină şi mi-a spus să mă urc,
şi s-a întors, după câteva minute, cu sacul ăla.
Îmi amintesc c-am văzut-o pe mama privind pe fereastră cum plecam...
Cum adică, ai văzut-o pe mama?
Stătea acolo şi ne urmărea cum plecam cu maşina.
- Unde era, mai exact? - Era la fereastra de la sufragerie.
Şi eşti sigură...
Era la fereastra de la sufragerie.
Ben!
Nu mă face să vin după tine!
Ştii ce înseamnă asta!
Haide.
Haide!
Era la fereastra de la sufragerie.
Te simţi bine?
Ben?
Am ceva pentru tine, Ted.
E a ta. Încearc-o.
Cer o explicaţie pentru asta.
Nu dai buzna în biroul meu ca să ceri ceva.
"S-a grăbit să judece".
Aşa se fac acum lucrurile la Omucideri?
Vă folosiţi de presă ca să loviţi alţi poliţişti?
Nu avem nicio legătură cu acest articol.
L-au intervievat din nou pe Matthew Evans, nemernicul de ucigaş.
El pretinde că aveţi probe noi. De unde a luat informaţiile, dacă nu de la voi?
- Habar n-am. - Pe bune?
Mă faci mincinoasă?
Ar trebui, cel puţin, să fiu informat, în loc să mă trezesc
şi să citesc despre asta, făcându-mi dimineaţa praf!
- Te-am chemat aici din respect. - Respect?
Da. Tu eşti cel care a plecat de aici plin de furie.
Cazul e mort! Nu-mi vreau numele târât în noroi,
în etapa asta a vieţii mele! Sunt un poliţist bun!
Kevin Whitehill încă mai conduce lucrurile pe aici?
- Da, el conduce. - Bine. Vreau să vorbesc cu el.
- Nu e nevoie. - Pe vremea mea, cineva ca tine
n-ar fi stat în spatele acestui birou de sergent.
"Cineva ca mine" negru, sau "cineva ca mine" femeie?
Cineva care să-l dea în gât pe un alt poliţist.
Păi, nu mai eşti pe vremea ta şi nimeni nu dă în gât pe nimeni.
Dacă ai vrut să bagi la puşcărie oameni nevinovaţi, noi vrem să aflăm.
Acum, poţi ori să ne ajuţi, ori să te dai naibii din calea noastră.
E alegerea ta.
Mă aşteptam la asta de la tine. Dar m-aş fi gândit că tu...
- Ce naiba înseamnă asta? - Nu, ia-o uşor.
Nu, dacă are ceva de spus, să spună.
Voi doi m-aţi turnat pe mine, unul de-al vostru.
- Ar trebui să vă fie ruşine. - Nu, ai înţeles greşit.
Ce măscărici!
E dl Ben Sullivan, marele şmecher. Tocmai a redeschis cazul Baczyk.
Tu şi toţi ceilalţi? Crezi că am dat-o în bară?
Da, cred.
Ţi-am citit raportul.
Din declaraţia mamei reiese că nu era acasă.
- Ce vrei să spui? - Era acasă.
- A minţit. Ţi-a scăpat asta. - Deci, era acasă, şi ce dacă?
Josie nu a fost ucisă la râu. A fost mutată.
Da, bine.
A fost mutată şi e foarte probabil că s-a întâmplat acasă,
adică ai trimis la puşcărie doi băieţi nevinovaţi...
Pentru că eşti un ticălos leneş. Să ai o noapte bună!
Cum îndrăzniţi să-mi acuzaţi soţul că i-a făcut ceva fiicei mele?
Nimeni nu-l acuză pe soţul tău de nimic.
Doar punem câteva întrebări, bine?
De ce acum? De ce după toţi anii ăştia?
Fiica ta crede că a văzut ceva.
Ce putea să vadă? Era doar o fetiţă.
S-ar părea că vă simţiţi prost.
Ne aduci, pe mine şi pe soţul meu, la secţia de poliţie,
sugerând lucruri oribile... Tu nu te-ai simţi prost?
Dacă aş fi în locul tău, aş vrea să aflu cine a ucis-o pe fiica mea.
Poate că simţi nevoia să-l protejezi pe soţul tău.
Soţul meu e un om bun.
Ştim că are un trecut violent, bea mult.
Mulţi bărbaţi beau. Dacă mă întrebi pe mine,
un bărbat care nu bea nu e demn de încredere. Arată slăbiciune.
N-a fost niciodată violent cu copiii tăi?
Ce v-a spus fiica mea?
Poate că le-a pus la respect, când erau rele.
Asta fac părinţii. Cum altfel să înveţe?
Ţii minte, în clasa a şaptea,
ai vrut o pereche nouă de patine, pentru patinaj artistic.
Îţi aduci aminte?
Nu ne puteam permite,
dar am împrumutat bani.
Pentru tine.
- Ştii de ce? - Te rog, nu...
- Pentru că te iubesc. - Tată, ştiu.
Atunci, de ce faci asta?
Mie, mamei tale, ţie însăţi.
Bine, uite care-i treaba.
Sophia susţine că soţul tău a dus-o cu maşina la râu,
exact în locul unde a fost găsit trupul lui Josie, în aceeaşi zi.
- Asta nu e adevărat. - Nu?
Se spune, în declaraţia ta, că nu erai acasă, în acel moment.
- De unde ştii dacă e adevărat sau nu? - Acum, mă derutaţi.
Încercaţi să mă derutaţi, intenţionat.
Nu fac nimic.
Încerc să-mi amintesc ce s-a întâmplat.
De ce nu-mi pot aminti?
Fiica ta spune că-şi aminteşte că te-a văzut privind de la fereastră,
în timp ce soţul tău pleca cu ea cu maşina spre râu.
E o minciună?
Dacă ai ceva să ne spui, spune-ne acum.
Ne-am uitat la cadavrul lui Josie.
- Ce? - I-am exhumat cadavrul.
- Cum aţi îndrăznit! - Avea o încheietură ruptă şi nişte coaste.
- Astea sunt semne de abuz. - Acum ştim că nu a fost ucisă la râu.
Tot ce ne-a spus Sophia capătă sens.
Dacă e ceva ce vrei să ne spui, acum e momentul.
Am aflat că vorbiţi cu mama. Vă supăraţi dacă ascult şi eu?
Intră, Don.
Am spus poliţiei tot.
Soţul tău a ucis-o pe fiica ta şi a aruncat-o lângă râu.
Şi i-a lăsat pe băieţii ăia doi să-şi asume vina.
Nu.
Gil Dobek s-a sinucis, săptămâna trecută, în puşcărie.
Matthew Evans petrece 20 de ani în puşcărie...
Soţul meu nu a făcut nimic.
- De unde ştii, dacă nu erai acasă? - Eram acasă!
Soţul meu nu i-a făcut nimic lui Josie. Niciodată n-a atins-o.
Atunci cine a făcut-o?
Tu ai fost?
Atunci cine?
Nu e posibil.
Niciodată nu i-aş face rău surorii mele.
A fost un accident. Vă băteaţi, în joacă,
şi ea a căzut pe scări.
De ce nu-mi pot aminti?
- A desenat în cartea ta... - Despre răţuşte...
Şi tu i-ai luat cartea şi...
- ai rupt pagina, cred. - Nu, asta nu e...
Dumnezeule!
Cum am putut să uit?
Dacă erai acolo, de ce m-a luat tata cu el?
Mama ta... era înnebunită de durere şi...
şi supărare.
Mi-a fost teamă să te las cu ea.
Dumnezeule...
E în regulă.
Eşti o fată bună.
Totul va fi bine.
Va trebui să veniţi cu mine.
Nu au încredere în poliţie, acolo, de unde e el.
- A intrat în panică. - Deci, prietenul meu e mort,
iar eu am stat 20 de ani în acest iad, pentru că tatăl a vrut să acopere un accident?
- Aşa s-au petrecut lucrurile. - Şi ar trebui să găsesc o consolare în asta?
Găseşte consolarea în faptul că vei fi liber curând.
Şi apoi, mergi mai departe, bine?
Totul e în regulă?
Totul e în regulă, fiule?
Unde sunt părinţii tăi?
- Cum te cheamă, fiule? - Cum mă cheamă?
Mă cheamă Ben... Ben Sullivan.
Mă bucur să te cunosc, Ben.
Mă bucur să te cunosc.
Vino.
Deci îţi aminteşti că te dădeai în leagăn în curtea din spate,
iar următoarea amintire e cu tine în leagăn,
în parcul public, un an mai târziu,
şi sentimentul că ai ratat o zi de naştere.
- Ce s-a întâmplat cu tine după aceea? - Ofiţerul m-a dus la Asistenţa socială,
apoi am fost trimis într-un centru de plasament.
Când am fost suficient de mare, m-am înrolat în armată şi apoi, în poliţie.
Păi, la un anumit nivel, pare că lucrurile au mers bine.
Ai progresat destul de bine, în cariera ta.
Ai întâlnit o femeie, te-ai îndrăgostit, ai întemeiat o familie.
Una peste alta, o viaţă de adult destul de normală.
Ceea ce ne aduce înapoi la dilema noastră.
De ce am pierderi de memorie din nou?
Schopenhauer spunea, şi parafrazez aici,
spunea că, odată ce un bărbat ajunge într-un anumit punct,
ar trebui să fie capabil să-şi privească viaţa,
şi ar trebui să o citească ca pe un roman bine pus la punct.
Că tot ce s-a întâmplat
trebuia să se întâmple exact în acel mod.
Dar în cazul tău...
Lipsesc câteva capitole.
Cred că trebuie să ne dăm seama ce lipseşte, nu crezi?
Traducerea şi adaptarea: Relic & Cornelia Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro