Det här är vad Destiny avsåg när hon gick in i stjärnsystemet.
Skeppet är vårt hopp att ta oss hem.
- Är vi klara? - Det blir vi aldrig.
- Du skulle inte ha lämnat honom. - Tror du inte att jag vet det?
Alla tror vi är säkra. Att de aldrig hittar oss igen.
Varför tog ni en av våra som fånge?
- Vi är inte säkra, eller hur? - Vem kommer?
- Alliansen kommer för att ta Destiny. - Jag överlämnar inte det här skeppet.
- Har de byggt den här planeten? - En toppavancerad civilisation.
En del har beslutat att de vill stanna kvar på planeten.
Planetskaparna kommer att sörja för oss. De är vår bästa chans att komma hem.
Jag lämnar kvar den skadade skytteln. Använd den för skydd och kraft.
All militär personal återvänder med mig.
Min hud förändras. Det är skrovligt, och det växer.
- Vår bebis lever fortfarande. - Det behöver inte vara sant.
Det finns inte mycket att se.
Det beror på vad du ser. Jag ser tecken på intelligens-
-som inte kan ha funnits i universum, och ändå är den där.
Jag ser det största mysteriet genom tiderna.
Kan du inte fixa den där, då vet jag inte vad vi gör här.
Ha tålamod.
Jag har det nu.
- Vad? - Ingenting. Skål.
Brody, vi kom just ur FTL. Vad pågår?
Det är Volker. Brody fixar bränneriet. Vi bytte skift. Jag vet att du hatar det.
- Jag bryr mig inte. Prata. - Vi har ett par portadresser...
Jisses, ser du det där?
Ja, det gör jag.
- Det ser ut som vår skyttel. - Ja, det gör det.
Rush, det här är Young. Möt mig på bryggan. Nu.
- Vad gör den? - Den matchar bara vår hastighet.
- Var kom den där saken ifrån? - Den var inte där, sen var den det.
- Vad har hänt? - Det kom bara från ingenstans.
- Är det skytteln? - Ja, det verkar som det.
Nej, jag drack inte, jag fixade den.
Hallå? Kan nån höra mig?
- Det låter som Caine. - Caine låter mer monoton.
- Han är också i en annan galax. - Hallå? Detta är Robert Caine.
- Vi kan se Destiny. Vad ska vi göra? - Hur?
Det här är överste Young. Dr Caine och några andra-
-är på en planet tusentals ljusår bort.
Och vad vi minns, Ã♪verste, var vi dÃ¤r nÃ¤r vi somnade i gÃ¥r kvÃ¤ll.
Skytteln vi lÃ¤mnade er kunde inte lÃ¤mna atmosfÃ¤ren, eller flyga mellan galaxer.
Vi förstår det, dr Rush, men här är vi.
- Är de andra med dig? - Ja, alla.
Vilket leder mig tillbaka till "hur?"
Ärligt? Jag har ingen aning.
Säsong 2 Episod 9 - Visitation -
SSG - SweSUB Group © taureane www.SweSUB.nu
Scott, rapportera till bryggan.
Hur visste de när eller var vi skulle hoppa ur FTL? Och komma bredvid oss?
- Det är omöjligt. - Om det är dem.
Kan vi jämföra rösten från skytteln med en gammal kinoinspelning av Caine?
Utomjordingarna byggde en planet, och kan kasta en skyttel mellan galaxer.
De kan säkert imitera Caine om de vill.
- Boone brukade imitera Caine bra. - Ska vi lita på vad de säger?
Att de är vad de säger, och inte ett knep att komma förbi vårt försvar?
- Som en trojansk häst? - Mot utomjordingar som kan göra detta-
-är försvar meningslöst. - Vore bra att ha en fungerande skyttel.
Jag föreslår att vi bjuder dem ombord och vidtar alla försiktighetsåtgärder.
Ledsen för dröjsmålet, dr Caine. Scott hjälper er igenom dockningen.
- Jag kör inte ens bil. - Precis vad en trojan skulle säga.
Killarna i hästen var greker. De var från Troja...
Är ni färdiga? - Oroa dig inte, Caine, vi tar det lugnt och fint.
- Det här är Greer. Redo och avvaktar. - Jag är på väg.
- Är det dem? Jag träffade Eli. - Eli har en stor mun.
Du behöver inte vara här. Jag vet vad du tänker.
- Vi vet att du upplevde en simulering. - Nej, du vet det.
Om de kan skicka vårt folk till oss, skulle de inte kunna rädda vår dotter?
Ingen nämnde ett barn. Jag vill inte att du tror nåt.
Jag vill veta.
Okej, dr Caine, nu vill vi ha-
-en kort salva från de främre manöver- raketerna, bara för att sätta ner henne-
-och vi är hemma. Bara en lätt kyss, nu.
Okej, bra jobbat. Du klarade det.
Jag kan låsa dig härifrån. Var beredd på utgång.
- Dockningsklämmor på plats, sir. - Tack, löjtnant.
Hej.
Överste Young. Det här måste vara lika överraskande för dig.
Du har ingen aning. - Ni kommer att gå ur skytteln en person åt gången.
Sergeant Greer och hans team eskorterar er till ett område.
Flytta er snabbt, prata inte med nån, rör ingenting.
Jag förstår inte. Ni känner oss. Vi är inget hot.
- Jag är glad att höra det. - Sergeant. - Efter er. Sir.
En i taget.
Peter!
Val!
- Är du okej? - Jag mår bra.
Jag förlorar Chloe.
Jag menar, hon förlorar sig själv, och...
...vi kan inte stoppa det.
- Hej. - Hej. Hörde du nyheterna?
Dr Caine, och gänget som stannade på planeten, kom tillbaka.
- Hur? - Jag vet inte. De vet inte ens.
Vi får nog reda på det.
Vi har i alla fall en skyttel igen, så man måste gilla det.
- Vill du ha nåt? - Nej.
Du försöker så hårt, men varje gång jag ser på ditt ansikte-
-så kan du inte dölja det. - Vad?
Att du inte tittar på mig längre som den jag brukade vara.
Du ser den andra. Nej, det är bara din...
...oförmåga att ljuga, Matthew.
Det är en av de bästa sakerna med dig, men jag vet vad du ser.
Jag ser det också.
Det här är nytt sen i morse.
- Vi ska fixa det här. - Jag vet inte ens om jag vill det.
Jag får nästan inga minnesluckor längre.
Den nya delen av mig är bara där, i förgrunden.
- Jag är inte rädd för det längre. - Du måste kämpa emot det.
Jag tror vi har kommit förbi det.
Så det är det sista ni kommer ihåg, att somna i skytteln?
Det var kallt... Det var vinter. Vi använde den som skydd.
Jag minns att jag blundade och sen blev vi överlämnade här-
-av en högre makt.
Av utomjordingarna som skapade planeten?
- Eller av försynen. - Menar du att Gud gjorde det här?
- Är det du, Camile? - Ja.
Det är skönt att höra din röst. Ingen vet hans vilja-
-men jag vet att jag bad varje kväll innan jag somnade-
-att han skulle hålla oss säkra. - Så, magi då.
Du måste erkänna att vår ankomst här är inget annat än mirakulöst, Eli.
"All avancerad teknik är omöjlig att skilja från magi," Arthur C. Clarke.
"Sätt på mikrofonen igen." Winston Churchill.
- Ska du hålla oss kvar här? - Försök att ha tålamod.
Ni släpps när alla har genomgått en fysisk undersökning, en i taget.
- Men vi mår bra. - Förlåt, om jag inte tror er.
Ju fler svar vi har, ju mindre försiktiga behöver vi vara. - Håll ett öga på dem.
- Vad tror du? - Den verkar ha blivit helt renoverad.
Varje del, system, kvadratcentimeter av den här grejen är som fabriksny.
Den har även en ny skyttellukt.
- Återigen, hur? - Kan vara ovärderligt för uppdraget.
Behöver vi oroa oss för nåt? Tidsins- tällda bomber? Utomjordiska sändningar?
- Nej, inte än i alla fall. - Fortsätt att leta.
Alla har perfekt hälsa. Inga spår av sjukdomar eller undernäring.
Precis som när vi lämnade dem. Med tanke på vad de har gått igenom?
Ingen av dem minns nåt om planeten, eller hur de kom hit.
Caine tror det är Guds sätt att tala om att de har återfötts.
Var det före eller efter han gav dem minnesförlust?
De andra tror att utomjordingarna upp- täckte dem, återsände dem av välvilja.
- Du köper inte det? - Utomjordingarna är för kraftfulla.
De bygger planeter, reparerar skyttlar? De kan mosa oss som myror, om de vill.
- Skrämmer det dig? - Ja, och ännu mer-
-känslan jag fick när jag såg honom i ögonen. Jag borde välkomna dem.
Jag kan inte vara i samma rum som dem innan jag vill gå.
- Varför? - Jag vet inte, men jag vill veta.
Varsågod.
Jag vet inte hur länge jag kommer att vara jag.
- Det är ganska svårt att förklara... - Du behöver inte. Alla förstår.
- Så jag ska bara göra det här? - Ja.
- Vem ska jag börja med? - Nån lätt. Börja med mig.
Okej.
Eli, du har varit den mest...
Vad menar du med att börja med nån lätt?
Du är den svåraste att säga adjö till!
Ta nån annan.
Chloe?
Chloe!
Alla kan återvända till sina hytter.
Ni får en lista med arbetsuppgifter att göra er del i den här besättningen.
- Är det närmsta ett "välkommen ombord?" - Ja, det är det.
Just nu har jag ingen anledning att behandla er som fångar. Ge mig ingen.
Hej...
- Young släppte slutligen ut oss. - Ja, det är bra.
Jag har ett skift i hydrokulturen.
- Vad är det för fel? - Rör mig inte.
Vad handlade det där om?
- Du har inte umgåtts med de nyanlända. - Nej.
Åtta forskartyper, inga överlevnadsfärdigheter...
Jag har sett många gå. Jag kommer att se fler innan jag är klar här.
Jag har aldrig sett nån komma tillbaka.
Tills nu.
Okej, du är för djup igen.
Hej.
God morgon. Vi sa just hur annorlunda maten smakar här än på Eden.
Det är vad vi kallade planeten.
Jag hoppas att ni höll er borta från äpplen.
Vi odlar mer och mer av vår egen mat. Om du vill kan jag visa dig.
Ja.
- Fantastiskt. - Det är en början.
- Det är snart en trädgård. - Jag vill prata med dig om nåt.
- Jag har ett minne. - Lyckliga du.
Ett levande minne av att jag besökte dig på planeten...
- ...med min dotter. - Din dotter?
När vi först kom till planeten var jag gravid, minns du?
- Jag minns. - Det var vinter, ni bodde i stugor.
Du berättade att ni fått dem av planetskaparna.
- Berättade jag det? - Och att min dotter var säker-
-och du skulle ta hand om henne.
Jag minns inte nåt sånt, Tamara. Ledsen. Jag önskar att jag gjorde det.
Det var så verkligt.
Vad sägs om dagen före det? Låt oss säga på morgonen när du vaknade.
- Regnade det, snöade? - Jag vet inte.
Stör det inte dig att du inte minns nåt mer än allmänna saker-
-av dina erfarenheter på planeten? Bara att samla mat och bränsle?
- Det var kanske allt vi gjorde. - Kom igen, Peter.
Du måste komma ihåg mer än så. Du var där i månader.
Jag kan visa dig några av de andra, men alla säger samma sak.
Tror du att deras minnen har manipulerats?
Det kan vara en bieffekt av den mekanism som transporterade dem hit-
-men jag börjar tro att utomjordingarna inte vill att de ska komma ihåg nåt.
Det hela känns som ett experiment.
- De är fortfarande vårt folk. - Får du inte en läskig känsla?
- Även lite? - Många ger mig en läskig känsla.
- Jag är inte den bästa att fråga. - Verkligen?
- Lite. - Mig?
- Inte så mycket nu. - Det är bra. Framsteg.
Fortsätt. De måste komma ihåg nåt.
- Hej, broder. Är du ledig? - Ja, en lång dag.
Lång dag.
- Ska du gå och träffa Chloe? - Ja.
Okej.
Vad är det för fel med det?
Jag stoppar dig inte.
Gå.
Hon är ensam där inne hela jävla dagen.
- Hon har bara sällskap när jag kommer. - Det måste vara svårt för henne.
- Det skadar inte om folk träffar henne. - Hon är ensam av en anledning.
Även om du vill erkänna det eller inte, så pågår det en freak show där inne.
- Du går för långt, Greer. - Nej, för det tillhör mitt jobb-
-som Master sergeant att se till att andre löjtnant som du inte gör misstag.
Vad kallade du mig?
Du hörde mig.
Master sergeant, säg mig vad det är för fel med att ge den där tjejen tröst-
-som kanske är hennes sista dagar? - Du vet inte vilken dag det blir.
Du vet inte hur mycket jag bryr mig om henne.
Du är inte den enda. Jag ber för henne varenda kväll-
-men den där tjejen förvandlas till fienden.
Och den dagen kommer att komma.
Hej. Får jag...
Många av er tar avstånd från oss, så jag uppskattar det.
De är tråkiga.
Du missar inget.
Planeten... jag hörde att ni kallade den Eden.
Jag fick inte gå. Alla sa att den var fantastisk.
- Saknar du den? - Minnesfragment av den kommer tillbaka.
- Det kommer åtminstone tillbaka. - I glimtar. Bara stunder, du vet?
Det konstigaste minnet kom tillbaka när jag satt här.
- Vad? - Jag skäms att säga det.
Nu måste jag få veta.
- Nakenbad. Det fanns en sjö... - Jag har redan hört om det.
Folk gjorde det innan ni beslutade att stanna.
Och när ni var ensamma? Ni måste ha kollat obelisken, eller hur?
- Jag vet inte... - Den var där hela tiden.
- Din näsa blöder. - Vad händer?
Vi behöver hjälp här!
Nån hämta hjälp!
Dr Rush. Jag hittade dig.
Jag ser att vi har komma ur FTL. Finns det nåt intressant där ute?
Det finns alltid nåt intressant där ute.
Jag har gått över skyttelns navigerings- data, och försökt lista ut-
-vilken väg ni tog till Destiny. - Och?
Det verkar som ni var där... och sedan var ni här.
Ingenting i mellan.
Jag önskar jag kunde hjälpa dig med det, men jag somnade där, och vaknade här.
Jag hörde att ni fått veta vad Destinys ursprungliga uppdrag är.
På jakt efter ett meddelande från skapelsens ögonblick.
Jag vet inte om det är "meddelande." "Fingeravtryck" är nog ett bättre ord.
- Ett tecken på en intelligent hand. - Guds hand?
Jag vet inte det heller. Jag är vetenskapsman.
Jag skulle kalla det bevis på att en intelligens har funnits-
-före sin egen existens. - Kan du inte bara kalla det ett mirakel?
- Faktiskt inte. - Jag skulle vilja höra mer.
Varför bry sig? Kalla det Guds vilja så behöver man inte orda mer om det.
Han måste ha fört oss hit av en anledning. Räddat oss av en anledning.
Ja, räddat från vad? Kommer du ihåg?
Den brinnande busken talade till Moses. Gabriel talade till Abraham-
-men ni återvände hit på ett eller annat sätt utan bevis på er frälsare.
Jag lämnar dig åt ditt arbete.
Får jag fråga: Skytteln återställdes till sitt ursprungliga skick-
-även bättre än den var innan, av utomjordingarna som skickade hit er.
För mig låter det mer som Guds verk än utomjordingars.
Om skytteln återställdes så perfekt, varför blev inte ni det också?
Norris var väl inte född astigmatiker? Mr Chan hade säkert hår en gång.
- Alla ni har enorma minnesluckor... - Vad är din poäng?
Antingen har Han förlorat förmågan eller så har Gud ingenting med detta att göra.
Rush, det här är Young. Är Caine med dig?
Säg åt honom att gå till sjukstugan. Val är död.
Det var en svår skallskada. Det finns inget nån kunde ha gjort.
Hon tog sig åt huvudet, och hennes näsa började blöda.
- Är du säker? - Hon pratade med Eli. Det fanns vittnen.
- Hon var redan död när vi kom dit. - Det finns tecken på skallfraktur-
-blödningar, svullen hjärna. - Jag förstår inte.
Nåt orsakade det här. En kraftig skada händer inte spontant.
Hände nåt på planeten?
Jag vet inte. Jag önskar att jag visste, jag svär.
Det här kan vara en chansning, men jag vill hypnotisera dig och de andra.
- Stimulera undermedvetna minnen. - Lärde IOA dig det?
- Ja. - Nåt annat jag bör veta?
Att jag var överkvalificerade som personalansvarig?
- Vi gör det. - Jag vill berätta om Val först.
Ja, naturligtvis.
Under tiden obducerar jag. Jag kanske missade nåt.
- Jag tror inte du missade nåt. - Nej. Vad mer kan jag göra.
- Du klarar dig bra. - Det gör jag inte.
Kom in.
- Hur mår du? - Jag är fortfarande jag.
- Mestadels i alla fall. - Bra att veta.
När jag har förändrats helt, ser översten mig som ett hot, eller hur?
Jag tror det.
Vad kommer han att göra?
Ta bort hotet.
- På ett eller annat sätt. - Blir det du?
Ja.
Jag tror det.
- Jag är ledsen. - Var inte det.
Jag kunde inte låta det bli nån annan.
Kom du hit för att berätta det?
Jag kom för att be om din förlåtelse...
...för när tiden kommer.
- Naturligtvis. - Kan du säga det.
Jag förlåter dig, Ronald.
Tack.
Det är viktigt.
- Ta hand om Matt. - Du behöver inte be mig om det.
Jag har redan försökt att hålla honom härifrån, men du vet hur envis han är.
- Jag kan be honom att hålla sig borta. - Det kan vara en bra idé.
Jag menar, för honom.
Kommer jag att se dig igen?
Det vore bättre för mig om jag sa adjö nu.
Okej.
Jag är ledsen...
Men jag kan inte göra det.
Adjö.
Adjö, miss Armstrong.
Jag älskar dig, Matt.
Vet det.
Jag önskar att jag kunde ha skyltat med dig för mina vänner, och-
-hört dig säga "förbannat" framför min mamma.
Jag önskar att vi kunde ha åldrats tillsammans och haft en familj-
-men jag är tacksam för vad vi hade.
Ta hand om alla.
Du är viktigare än du vet i att hålla ihop det här stället.
Ta hand om Eli. Han kommer att ta hand om dig på sitt sätt.
Och förlåt Ronald.
Han gjorde vad han måste, och om det skulle bli nån-
-så är jag glad att det blev han.
Okej?
Jag älskar dig.
Slappna bara av. Andas djupt, långsamt.
- Du är på planeten nu. Eden. - Ja.
- Vad känner du? - Det är frost i luften.
- Jag kan se min andedräkt. - Det är morgon.
- Ja, solen är uppe. - Berätta vad du ser.
Sjön utanför lägret. Den är så vacker.
Val är här.
- Vad säger Val? - Hon ler bara.
Vi tillbringade natten tillsammans under stjärnorna.
De andra vet inte om det. Det är vår hemlighet.
- Var är de andra nu? - De arbetar.
- Vi arbetar ständigt. - Det är alldeles för sent på säsongen.
- Det är slöseri med tid. - Vi måste försöka.
Det gör vi. Vi försöker igen i vår. Nu bör vi bara samla vad vi kan.
- Vi har rensat nästan hela område. - Samla åtminstone lite ved.
Okej? Vi vet inte hur länge den här vintern kommer att vara.
Det blir bara kallare varje natt.
- Han är rädd. - Vem?
Caine. Vintern är på väg.
Okej. Det är en annan dag. På eftermiddagen.
- Ja. - Var är du nu?
I skogen. Hugger ned träd till ved.
- Med Caine? - Nej...
Val!
- Peter... - Val!...
Peter, vad händer?
Hon dog på planeten. Nu minns jag.
Det var innan vintern kom. Jag fällde ett träd.
Jag såg inte henne komma. Hon kunde inte komma undan. Jag såg henne dö!
För flera månader sedan! Hur är det...
Peter!
Det är Wray! Jag har en nödsituation!
Gör en öppning!
Den här gången överensstämmer symtomen med uttorkning och nedfrysning.
Hypnosen funkade. Han började minnas.
- Han mindes att Val dog på planeten. - Utifrån kroppens tillstånd-
-tror jag Peter också dog på planeten, av extrem kyla.
Han sa att Val dog för flera månader sedan, före vintern.
Tänk om de håller på att dö igen? I ordningsföljd?
Scott, lokalisera dr Caine och de övriga från skytteln-
-och ta dem till sjukstugan nu.
Rachel, öppna dörren.
Snälla...hjälp mig.
- Vi ska hjälpa dig. - Du bör nog inte röra henne.
- Jag vill inte dö. - Vi ska ta dig till sjukstugan.
- Hon var så här när vi hittade henne. - Lägg henne här.
- Klä av er och gå till saneringen. - Jag sa åt honom.
Snälla...hjälp mig.
- Hej... Jag vill veta vad som händer. - Jag svär, att jag inte vet.
- Du sitter med Wray tills du vet... - Vi är medlemmar av ditt team.
Nej, ni är före detta medlemmar. Ni lämnade. Om vad som händer er-
-sprider sig till resten av oss, blir ni avsläppta på nästa planet!
Det här skulle inte hända om Caine inte övertalat dem att stanna på planeten.
- Jag ville också stanna. - Det där är vad som skulle ha hänt dig.
Camile, det här är Young. Dr Caine är din nästa volontär.
Gå. Nu.
Chloe?
Chloe.
- Du bör veta vad som pågår... - Gå, Matt.
- Vad? - Jag sa gå. Nu.
Jag kommer tillbaka senare, då. Okej?
Vi kämpar med nedfrysning här, så håll temperaturen uppe.
Vad ser du?
Det snöar.
Skytteln är vårt enda skydd nu.
Det är så kallt.
Vi förlorade kraften för flera dagar sedan. Nåt viktigt är trasigt-
-och ingen vet hur man fixar det. Den är lufttätt, så-
-vi måste lämna dörren på glänt annars kvävs vi. Vi har fortfarande lite mat-
-och Peter har gjort några ljus att hålla oss varma.
De ger tillräckligt med ljus för att läsa, och dela vår kvällsmat.
Är Peter fortfarande med er?
I sitt hjärta har han redan lämnat oss.
Jag försöker säga till honom... Det kommer att bli bra, Peter.
Nej, det kommer inte att bli bra. Ingenting kommer att bli bra.
Men på morgonen är han borta.
Okej...
Det är den sista natten. Kvällen innan du vaknade i skytteln-
-och Destiny var där. - Ja. Jag minns.
Berätta vad du ser.
Det är väldigt mörkt. Det finns ingen smärta. Bara...kylan.
Vem mer är där med dig?
- Vad? - Alla är döda. Förfrysta.
- Jag är ensam. - Vad gör du?
Jag har ingenstans att ta vägen.
Jag kan bara be nu.
Sen vaknade jag upp i skytteln och ser Destiny genom fönstret.
Är det allt?
- Jag önskar jag hade fler svar. - Jag också.
Du behöver inte släppa av mig på nästa planet.
- Jag är död innan ni hoppar ur FTL. - Du vet inte det.
Jo, det gör jag.
För nu kommer jag ihåg nåt som-
-ingen nånsin borde.
Jag är redan död.
Eli...har du lämnat den här i skytteln?
- Nej, varför? - Nån har gjort det.
- De dog alla i sömnen. - Med symtom på sträng kyla?
Ja, men vad utomjordingarna än gjorde för att ta er tillbaka-
-så var det bara tillfälligt. - Ni återgår till samma tillstånd-
-som de förmodligen hittade er i.
Jag är ledsen. Jag gjorde allt jag kunde komma på.
Det är inte ditt fel.
Hur mycket tid har jag kvar?
Inte mycket.
- Får jag se stjärnorna en sista gång? - Ja, naturligtvis. Varsågod.
Jag vill helst inte vara ensam.
Jag har glömt hur vacker den här utsikten var.
De kanske bara gav dig chansen att se det en gång till-
-eller att säga adjö till oss.
Det här är inte jag. Åtminstone inte den man jag var.
Det är vad Rush försökte säga mig på sitt sätt. Jag trodde honom inte.
Den här kroppen är bara en skugga.
Inte återfödd, men återuppväckt...
...och inte av Gud, men av varelser som kan återuppbygga en mans kropp...
...men inte hans själ.
Kanske det är vad du och överste Young kände.
Jag känner inte så nu.
Det var snällt sagt av dig.
Men även om jag har hans tankar och några av hans minnen-
-så är jag inte den Robert Caine som Gud skapade.
Efter allt detta, tror du fortfarande?
Det är tro, T.J.
Jag tror att min själ redan har gått vidare, och tittar ner nu-
-och förundras över hur snäll du är som tröstar en skugga.
Du måste tro med hela ditt hjärta att din dotter är på en bättre plats.
Den största gåvan som du kan ge henne...
...och till oss alla-
-är att leva ditt liv, och uppfylla Destinys uppdrag-
-och ha förtroende för varandra.
Om nån lyssnar... Hjälp oss.
Snälla...
Jag vill inte dö.
Hjälp...
SSG - SweSUB Group © taureane www.SweSUB.nu