До сега в "Убежище"
Бяхме част от нещо, което наричахме петимата.
Малка група посветена да разшири знанията ни за физическия свят.
Хелън успя да се сдобие с много рядка проба
древна, незаразена, вампирска кръв.
След като всеки от нас беше инжектиран,
получихме уникални дарби като резултат.
Джон, нека ти помогнa, преди да влошиш нещата.
Това нещо беше гневът ми. - Ти го държеше настрана.
Трябва да се махна сега. - Къде отиваш?
Баща ми никога не ми даваше подарък без значение.
Мислиш ли, че съществува? - Ако да, трябва да го намерим.
Кой си ти? - Хелън, изглеждаш прекрасно.
Холограма? Град?
Адам...
Това е невъзможно. Ти си мъртъв.
Ако искаш да спасиш Грегъри, съм ти нужен!
Аз!
Хелън. - Докторке! Боже мой.
Защитена клетка за този. Веднага след като излезе от операционната.
Да, готово. - Ти си ранена.
Трябва да пратим екип и да отцепим мястото.
Измисли, каквато и да е история, за да го свършиш.
Големият ще се срещне с Кейт. Какво, по дяволите, стана?
Нищо, което да разбираме засега. - Разбрано.
Кучи син. - Кой сме хванали?
Май хлебарките умеят да възкръсват.
Кой, по дяволите, е този? - Не един, а двама.
Пригответе се да се срещнете с Джакъл и Хайд.
Аманда Тапинг в
Убежище
По идея на: Деймиън Киндлер
03х08 - "За Краля и страната"
Ще ти асистирам. - Не е нужно.
Той току-що те разби. Нека помогна.
Мога да го понеса. Помогни на Хенри.
Зениците ти са разширени, може да имаш сътресение.
И виж как ти треперят ръцете.
Аз съм на 159 години, а ти ме познаваш само от три.
Добре.
Поне би ли ми казала кой е той?
ÐšÐ°Ð·Ð°Ñ… Ñ‚Ð¸ ÐºÐ°Ðº Ð·Ð°Ð¿Ð¾Ñ‡Ð½Ð°Ñ…Ð¼Ðµ Ð¿ÐµÑ‚Ð¸Ð¼Ð°Ñ‚Ð° Ð² ÐžÐºÑÑ„Ð¾Ñ€Ð´.
Ð Ð°Ð±Ð¾Ñ‚ÐµÐ¹ÐºÐ¸, Ð·Ð° Ð´Ð° Ñ€Ð°Ð·Ð±ÐµÑ€ÐµÐ¼ Ñ‚Ð°Ð¹Ð½Ð¸Ñ‚Ðµ
скрити от основната наука...
Найджъл, кръвта, моля.
Джон, културата?
Готова и чакаща. - Помнете протоколите.
Без грешки. - Успокой се, Джеймс,
написали сме си домашното. - Моля те, Тесла,
импровизираме и го знаеш.
Може би е прекалено богат за кръвта ти, а?
Аз съм вътре, друже. Само за да видя какво ще ти се случи.
За Бога. - Мислих, че съм заключил вратата.
Направи го. Просто се чудех
как върви експериментът.
Нямаш ли друго място, на което да си?
Лекция?
Трябва да е много важно, каквото и да е.
Държи ви много заети през последните седмици.
Вярвам, че г-н Уърт ни е шпионирал.
Мисля, че си прав. Г-н Уърт... - Адам, моля.
Може да ми вярвате.
Тайни пратки плазма?
Звучи много вълнуващо.
Да не е някакъв вид нов пробив,
нещо такова?
Мога да ви бъда много полезен.
Най-високи оценки в курса по анатомия.
Самоубийствено малко копеле.
Трябваше да дойде първо след мен.
Така ли се отнасяте всички колеги от Оксфорд?
Колко ти каза?
Само че петимата едва не сте били шестима.
Да, в ретроспекция, имаше знаци.
Леки следи...
Но бяхме млади.
И повярвай или не, дори малко високомерни.
Трябва да признаеш, че е брилянтен.
И англичанин. - Истеричен.
Някой друг забеляза ли нещо странно в Адам?
Той току-що го каза. Той е англичанин.
Той е раздразнителен малък човек, нали?
Някой прочете ли монографията му за принудената регенерация на тъкани.
Това нещо, което направи с Дормис?
На горките същества им пораснаха две глави.
Въпреки че едва проработи. Смела теория бих казала.
Сам бих казах много жилав и усукан. - Усукан, смел, няма значение.
Смисълът е, че не ни трябва никой друг. Петимата сме достатъчни.
Съгласна съм. Колкото и умен да е Адам,
групата ни е добре и без него.
Мили Боже, Адам.
Изглежда като формула за някакъв вид токсин.
Не, не, не. Просто някакви драсканици.
Еми? Вътре ли съм?
Ти си невероятен учен.
Не сме ти нужни. - Не, не виждаш. Аз съм ви нужен.
Аз съм ви нужен!
Съжалявам, просто...
Аз принадлежа към теб, Тесла и Уотсън.
Аз съм един от вас.
Ще имаш невероятна кариера, Адам,
но ние сме се насочили към друг път.
Какво направих, за да ви обърна всички срещу мен?
Мога да помогна.
Нека помогна.
Съжалявам, Адам.
В това няма смисъл.
Спрях вътрешното кървене.
Намазах изгореното на ръката му и няма следи от инфекция.
Звучи ми като хеттрик.
Тогава защо органите му отказват?
Да, знам. Чакал си.
Виж, работя като куче... много усилено...
за да донеса това невредимо, малко или повече.
Не съм тук да те пришпорвам. - Какво? Не си?
Не, просто исках да видя дали ти трябва помощ.
Не, не. Оправям се.
Интересно. Може ли? - Каквото и да е това
почти не уби докторката, нали? Трябва да...
Разбирам.
Непрекъсната конструкция.
Може би специална преса. - Или е органично хибриден състав.
Но тогава бих очаквал да видя някои структурни нарушения.
Да, това е вярно. - Което не виждам.
Така е. - Не.
Мислиш ли, че е нещо, което Уърт е създал?
Или усвоил. - Откраднато от кухата Земя?
Може би двамата може да го накараме да проработи отново.
Какво казваш? - Да! Чакай това безопасно ли е?
Не, по-точно не. благодаря ти.
Пробата от кръвта и тъканта на Адам.
Какво им има на тези клетъчни стени?
Разлагат се с невероятна скорост.
Това е някакъв вид вирус.
Не е напълно систематично.
Изглежда, че е насочено към важните му органи.
Подозирам, че е някакъв вид радиационна болест.
Човекът намери начин да ускорява времето.
Предполагам, че това е цената.
Може да успея да забавя влошаването, но...
Той умира. - Да.
Добър ден. К-март купувачи...
Гостът ни е буден.
Твоето протеже? Или мъжка наложница?
Той е хубав. - Адам...
Не е на разположение.
Кажи ми как това, всичко това, е възможно?
Имаш предвид как оцелях?
Кажи ми твоите тайни и аз ще ти кажа моите.
Ти си болен. Трябва ти лечение.
Помогни ни и ние ще ти помогнем.
Хелън, станала си толкова нетърпелива
на стари години.
Играй играта не ме смъмряй просто.
Можеше да го оставиш да умре.
Мисля, че би искал
да махнеш това от листа си.
Как така си все още жив?
Той наистина не ти е казал?
Кой? - Добро момче.
Разделил е няколко курви. Всички имаме своите капризи.
Говориш за Друит. - Точка за наложницата.
Хелън, ако искаш отговори, трябва да говориш със стария Джони.
Не мога. - Хелън...
Не знам къде е.
Той може да е и мъртъв, до колкото знаем.
Всъщност...
Какво си направил?
Никола?
Знаеш къде е.
Един вид?
Наистина, Никола,
от цялата арогантност, невнимателност, суетничество...
Добре, може ли да продължим, моля.
Виж, Друит дойде при мен.
Имаше тази луда идея, че моят електромагнетизъм
може да действа като екзорсизъм за неговата енергийна стихия.
Разказвай.
Опитах се да му помогна, да му дам малко контрол.
И? - Знаеш Джони.
Думата "провал" ми идва наум.
Той все още е с противно поведение, какво да кажа?
Защо не ми каза преди? - Защото обещах да си мълча.
И ти си държиш на думата?
Когато има значение.
Двамата с Джони може да се мразим, истина е,
но аз като вече не съм вампир
и той все още си е студенокръвен убиец,
не бях наистина в позицията
да преговарям.
Къде е той?
Донесе ли ми желе?
Съжалявам за онези двамата, които пратих да ти вземат мозъка.
Просто бизнес. - Не се получи много добре, нали?
Добра помощ, тези дни.
От къде знаеше, че имаме картата?
Кажи ми историйка, наложнице.
Защо ти не ми кажеш?
Адам праща поздрави.
Да, бих желал да говорим, ако можеше.
Не.
Да не те е срам да го оставиш да говори?
Момчето е гений, забравен блестящ ум.
Който се нуждае от закрилата ти. Без теб, Адам би бил много уязвим.
Твърдение на психодинамиката ми,
Рационализиране на противоположните ми личности
Търсиш врата към моя свят?
Кой ти каза, че можеш да работиш с хора?
Ти си дете.
Просто искам да помогна и на двама ви.
Моля те, помогни ми, наложнице.
Задоволен ли си?
Желе, а?
Ще видя какво мога да направя.
Ако му обърнеш гръб никога няма да го намерите.
Подземният град.
Без подли коментари, без саркастични забележки...
Добре ли си?
Не, не съм.
Отне ми... на мен, да ти напомня...
дни да разбия
онази холограмна пениата горе в библиотеката
и тогава, след няколко бутилки Шаблис,
преодолях своето унижение
и сега тази пратка от ада пристига!
Добре, намери си щастливото място.
Това е технология...
която не съм виждал, камо ли представял и...
Да съм напълно честен... и не искам това да се разчува...
го намирам много унизително, а аз не правя това.
Разбрано.
Добре, може би ако надникнем в това...
Не бих го направил на твое място.
Пуснахме го през рентгена, през звуковата...
Изпуснахме го на пода. - Видял си го, нали?
И не казах нищо.
Доста съм сигурен, че няма да направи бум.
Добре, пробвай.
А?
Добра работа, Хайнрих.
Органична нано материя...
Готино.
Пном Пен, Колумбия
Виждали ли сте този мъж?
Извинете, виждали ли сте този мъж?
Г-жо! Г-жо! Търсите за висок, плешив мъж, нали?
Този мъж. Виждали ли сте го?
100 щатски долара.
Без номера. - Без номера!
100.
Ще ви дам адреса.
Не, ще ме заведеш при него.
Трябва да си поласкан.
Адам?
Много малко жители на повърхността
са виждали това, което и ти.
Имаш предвид Кали?
И съветът на Аватарите
и те оставиха жив.
Забележително, наистина. - Кой е съветът?
Част ли са от подземния град?
"Дълбоко в тъмнината, надничайки
дълго стоях там,
чудейки се, страхувайки се, съмнявайки се,
сънувайки сънища, които никой смъртен не е смеел да сънува преди".
По.
Сега, ето ти смахнато.
Какво, мислиш, че си смахнат?
Какво ти даде тази идея?
Щеше да ми кажеш за града.
Как го понасяш?
Да работиш за безсърдечна кучка.
Тя те ядосва. - Тя уби дъщеря ми.
Нямаш си и на идея коя е тя наистина, нали?
Тя не се доближава до героя, за когото я мислиш.
Отвори проклетата врата или ще те удуша.
Пусни ме. Тя няма да възрази.
Добре?
Адам, какво правиш тук?
Хелън, съжалявам, че идвам непоканен.
Джеймс... - Скоро да си изгарял още лаборатории?
Това беше преди 10 години и беше инцидент.
Наистина ли? - Какво искаш, Адам?
Имам нужда от помощ, Хелън. Опасявам се, че спешно.
Наистина ли? - Дъщеря ми, Имаджин.
Тя е тежко болна. Рядка болест на кръвта.
Опитах всичко, всяко лечение, всеки възможен метод.
Тогава какво очакваш от мен?
Следях работата ти.
Позната си като експерт в медицинската наука.
Изследването ми е лично. - Хелън...
Трябва да знаеш, че след като съм тук, съм отчаян.
Моля те, помогни й.
Събрах, колкото се може информация за състоянието й,
колкото успях. - Не все още.
Хелън...
Виж белите кръвни телца.
Няма шанс. - Какво има?
Дъщеря ти има рядка форма на левкемия.
Опасявам се, че няма какво да направя.
Но си правила експеримент и с инжектиране на кръв и преди.
Рядка кръв с невероятни свойства. - Не и върху дете.
Тя ми е дъщеря. - И имаш моите съболезнования.
Джеймс. - Чакай.
Хелън...
Джеймс!
По дяволите...
Значи той е тук?
Това е лошо място за теб, приятелко.
Сега ще вземем и другите ти пари. - Наистина ли?
Добре.
Просто се успокойте...
Виждате ли? Има много за всички.
Сериозно ли? - Мърдай!
Колко си годишна? Да се разхождаш с пистолет така,
трябва да се засрамиш. - Г-жо, ние сме на работа тук.
Гологлавият ни плаща, за да го предпазим.
Каза ни, че може да застреляме всеки, който го търси.
Значи наистина знаете къде е?
Разбира се, че знаят.
Всички сте уволнени.
Без... оръжията.
Вървете.
Джон... - Хелън...
Боже мой.
Боже мой, пулсът ти. - Тесла.
Никога не вярвай на бивш вампир.
Принудих го.
Стой мирно.
Добре съм.
Какво си взимал? - Малко от това, малко от онова.
Такса за убиването на душата.
Ето.
Защо?
Адам Уърт. Жив е.
Не, не, не, не. Невъзможно е.
Да, и аз си мислих това.
Да, физик съм...
Но не виждам как
това засяга офиса на министър-председателя.
Мисля, че ще се съгласиш.
Ти не си просто някой физик.
Защото съм жена?
Разбира се, това си е
странно.
Но не,
мислих си повече за
вашата работа със странните и опасни същества.
Анормални,
така мисля, че ги наричате.
Виждаш ли, знаем всичко за Убежището на баща ти.
И ти следваш стъпките му.
Министър-председател, опасявам се, че не сте информиран правилно.
Наистина не разбирам... - Извинете ме.
Това биха били останалите.
Найджъл Грифин...
невидимият мъж.
Доктор Джеймс Уотсън,
Върховният детектив.
И Никола Тесла,
вампир,
гений.
И монтагю Джон Друит...
Заплаха за обществото.
Значи...
Направо към работата?
Знаем за теб и колегите ти
от известно време и ви оставихме защото мислихме, че ще дойде денят,
когато петимата може да се окажете полезни.
Поласкан съм. - Денят е тук.
Горд съм да ви предложа
възможността да служите на страната си.
Аз съм сърбин.
Игнорирайте го.
Защо сме тук, точно?
Наясно сте за мъж на име Адам Уърт?
Имаш предвид мижитурката от училище?
Преди, може би,
но сега е гений, който е разпокъсан от гняв и мания
и може ли да добавя, голямо главоболие
за нашето тайно бюро. - Мъж със сърце като моето.
И аз бих оспорил терминът "гений".
Да, познавахме Адам, преди години,
но не сме го виждали оттогава.
Какво е направил?
Нашите агенти ни казват, че
г-н Уърт е натрупал запаса и технологията
да извърши огромно и опасно престъпление
върху този град. - Което е?
Откраднат е невероятно смъртоносен токсин
и много важни британци могат да умрат.
Сигурно Кралят има начин да го спре?
Опасявам се, че организацията на г-н Уърт
е пуснала корени дълбоко в британската общност.
И съжалявам, че го казвам, дълбоко в правителството ни също.
Трябва ви група от независими агенти. - Със специални таланти.
Които са запознати с миналото му. - Колко сте сигурни за тази заплаха?
Залозите не може да са по-високи.
И като видяхме, че Лондон
е малко по-интересен от Будапеща, по това време...
Всички доброволно сте приели да го спрете.
Нещо такова. - Човече, това е толкова Джеймс Бонд.
Само че е, преди да има Джеймс Бонд,
така че е... по-готино. - По дяволите.
Какво има?
Току-що видях последните кръвни тестове
от Уърт. - Моля те кажи ми, че умира.
Умира.
Дори и с лечението на Магнус, органите му продължават да се влошават.
Грешал съм, има Бог.
Но това не е най-лошото.
Сравних неговата кръв
с друга проба.
Само да знаеш, простих ти, че ме застреля.
Просто ми кажи, че убийствата са спрели.
Значи продължаваме да се лъжем взаимно?
След като това свърши, като намерим Адам...
Двамата, се отделяме в една старомодна малка вила до морето
и аз ще пиша поезия. Сонети, може би!
Колкото не мога да ти простя за това, което направи,
не мога да си простя, че не го видях по-рано.
Когато това свърши, двамата ще започнем отново своя танц.
Разчитам на това. - Хелън!
Добре ли си?
Да.
Новини?
Найджъл и Тесла може да имат следа. Проследили са една от връзките на Уърт
до пристанището.
Нищо не ти дължа.
Остави ме.
Съжалявам, Джон, че правя това, но ми трябват отговори.
Хелън...
Не...
Джон е в лазарета.
Казах на Хенри да включи ЕМ щитът отново.
И бандата е тук.
Какво намери? - По дяволите.
Тромбоцитите продължават да се групират.
С тази скорост, ще изпита пълно отказване на органите
и ще е мъртъв след няколко седмици.
Това не е кръвта на Адам. - Какво?
Това е твоята.
Трябва да има нещо.
Лекарства, които ще имат ефекта на химиотерапия.
Анти радиационни лечения.
Съмнявам се, че някой стандартен подход ще свърши работа.
Това не беше нормална доза радиация, Уил
Беше нещо, което човешкото тяло не е било създадено да издържи.
Движението между измеренията на времето и пространството...
Звучи толкова глупаво, като го казах на глас.
И все пак те убива. - Отровата си е отрова.
Тогава ще намерим антидот. Ще бием Тесла с камшик като наето муле...
Докато не направи пробив. - Харесва ми идеята за удрянето.
Боже.
Хей... - Не, добре съм.
Просто, отдавна не съм яла.
Какво научи за Адам?
Не, не, не, ти си изморена. Това може да почака.
И двамата знаем, че не може.
Той е раздвоен учебник.
Очевидно има две различни личности борещи се за контрол.
Хулиганът и жертвата в един пакет.
Да.
Мисля, че е от продължителен посттравматичен стрес
резултат от...
загубата на дъщеря му. - За което обвинява мен.
Теб и Уотсън.
Казва, че и двамата сте отказали да помогнете.
Разбира се, че така казва.
Пет милиграма разреден арсен, Джеймс.
Хелън, треската. - Ако чакаме да отмине,
няма да преживее нощта. Бързо.
Остани с нас, Имаджин. Ще преборим това.
Всичко е наред, всичко е наред...
Всичко е наред.
Борихме се до самия край.
Опитахме всичко.
Загубата на дъщеря, е рана, която никога не зараства.
Мисля, че го е понесъл различно
от теб.
Мислиш ли, че има и други причини за лудостта му?
Неговият параноичен гняв идващ от...
вярването му, че си го изиграла
и убила.
Питаш дали сме го преследвали?
Да. - Абсолютно да.
Това идва от самия Крал?
Заповедите на Негово Величество бяха много точни.
Виктория е грешала за него.
Старият Едуард със сигурност има гръбнак.
Сигурно не сте чули правилно.
Звучи ми, че сме наети на работа.
Като театрална група. - Да убием Уърт,
само защото неговата власт казва така? - Той не е лорд, той е крал.
И не, вървете по дяволите,
г-н министър-председател. - Подкрепям.
Да, направете си го сами, мързеливи сепии.
Наистина. Ние не сме убийци.
Поне не за политическа печалба.
Скъпа.
Жалко. Да приемете този проект
би било във ваш интерес. - Как реши това?
Нека бъда честен. Някои от вас са престъпници.
Г-н Друит е много желан долу в Скотланд Ярд.
И г-н Тесла, въпреки че чужденец,
има няколко обвинения за незаконни действия
за неправилно употребяване на електричество.
Моята работа е незаконна?
Не е необходимо, и почти същото нещо
се отнася за г-ца Магнус.
Доктор Магнус.
И аз не съм извършвала престъпления.
Напълно, не,
но продължавате работата на баща си
в тъмнината на нощта.
Кралят може да промени това.
Съжалявам...
Да не ни подкупваш?
Има огромни облаги
за бързо свършване на
случая с Уърт.
Облаги за всички ви.
Пълна и неофициална прошка,
за вас, г-н Друит. И същото за
вашето неблагоразумие, г-н Грифин.
Стига да няма повече кражби на банки.
Човек трябва да живее, нали?
И колкото до вашите старания доктор Уотсън и Магнус,
пълна финансова и правителствена подкрепа,
за вашето Убежище.
Също неофициално, естествено,
но все пак силна.
Сигурен съм, че виждате
как всичките ви важни работи ще процъфтяват под нашето крило.
И ако г-н Уърт не дойде спокойно? - Ще ви оставя да си говорите за това
през свободното си място, въпреки че Кралят би оценил
категоричен отговор до утре сутринта,
моля.
Благодаря за отделеното времето.
Ще предам уважението ви към Краля.
Насам!
Решихме, поне,
да задържим Адам,
да го спрем да не нарани невинни хора.
Това е.
Добре, господа.
Вярвахме, че работим не
само в наш интерес,
но и за хората.
В началото бяхме прави.
Дяволски джакпот.
Цианид, който да бъде вкаран в мрежата от газови линии на града.
Боже мой.
Добра работа, стари момко.
Едва успяхме да го обезвредим навреме.
Адам, разбира се го нямаше.
Ако се бяхме провалили,
хиляди, може би милиони хора можеха да умрат.
Предполагам, че не свърши там.
Бяхме под огромно напрежение и той все още беше заплаха.
Каква отживелица, жена с пушка.
Трябваше да ме послушаш.
Не трябваше да се стига го тук. - И все пак, ето ни тук.
Другите? - Са наблизо.
Обичам тези възпитателни срещи.
Мислеше ли, че просто щяха да те оставят?
Да разпространяваш хаоса си необуздан?
Ти предизвика това действие.
Грешеше за мен, Хелън.
Даже не можеш да го признаеш, нали? Какво направиха,
обещаха ти ключовете за империята?
Свърши се, Адам.
Има нещо, което трябва да знаеш, Хелън, за това място.
То е изумително... - Спри!
Знам какво правиш. Говориш много,
за да може той да те спаси с гнева си. - Тогава какво чакаш?
Знам защо си тук.
Каква е задачата ти.
Давай, приключи я.
Приключи!
Стой долу!
Вторият изстрел няма да е толкова лек.
Предаде това, което си.
Което сме ние.
Не сме предназначени да служим.
Ние сме различен вид.
Можех да ти покажа толкова много.
Можеше да научим толкова много заедно.
На края,
единственото ти завещание, ще е това, че ме уби.
Адам, недей!
Не!
Стигнах до избор,
за който силно съжалявам,
и оттогава живея с него.
Когато приех тази работа имах едно условие...
без тайни и сега разбирам, че
това място е построено върху кръвта на един мъртъв човек?
Беше нужно.
Той има психично разтройство!
Тогава не познавахме съзнанието, Уил!
Знаехме, само че е заплаха. - За хората или за вас?
Как смееш?
Нямаш си и на идея как...
Хей...
Магнус...
Магнус, чакай малко!
Магнус... - Знаеш най-добре,
че не трябва да се следва ядосана жена.
Просто я остави.
Не е точно на себе си в момента.
Разпространява се.
Лимфни възли... бъбреци?
Горният гръбнак.
Трябва да види това.
Не, не мисля, че разбираш. С толкова много щети...
Ще намерим лечение.
И ако не намерим, тя умира,
Адам умира, не влизаме в града
и всичките му тайни са загубени... - Тогава това се случва.
Справяме се с него.
Не мисля така.
Трябва да се грижиш по-добре за себе си.
Изглеждаш ужасно.
Как се чувстваш? - Не чувствам нищо, наистина.
Хубаво нещо, бих казал.
Джон, трябва да те питам...
Да...
Адам. - Как е възможно?
Каза, че е мъртъв. - Беше или
така си мислих. - Адам, недей!
Не!
Джон...
Краят на пътя, старо момче.
Ще тръгнат след теб.
Може би ще пуснат Хелън и Уотсън,
но убиецът?
Ще те преследват завинаги.
Тя ще го направи. - Надявам се.
Моят сейф.
Банков акаунт в Кенсингтън.
Ключът е в апартамента ми в Марилебон,
над камината.
Какво за него? - Безопасни къщи.
Оръжия, кодове. Всичко, което ти трябва,
за да ти помогне да се пазиш, твое е.
Не мога да те оставя да живееш, момче.
Джон...
Остави ме да умра тук, така. Моля те...
Пусни ме.
Той беше близо до смъртта.
Оставих го да си отиде с почит. Беше добър, колкото думата си.
Всичко, което намерих в сейфа му
ми помогна да се пазя в продължение на 80 години.
Неговата смърт ни даде бъдещето ни.
Значи шефката ти не се чувства добре
Играел си с мен.
Губиш време, така че тя да се разболее още повече.с
Знаеше, че и тя умира!
Един от страничните ефекти при пътуване през свръхизмерeн процеп.
Дори малка доза ще те убие. В последствие.
Не, не, хайде де, самоубийство?
Вече изигра тази карта.
Вярно, вярно. Добрият магьосник никога не играе
един и същи номер два пъти...
Има лекарство.
Само този ход ти е останал.
Ти си една умна и млада наложница.
Да, може да има щастлив край. За всичко това.
И наистина има лекарство за радиацията, която отравя тялото ми
и нейното.
То е точно под краката ни.
Не...
Да.
Ако искаш Хелън да живее, трябва да отидем в кухата Земя.
Хелън... Толкова се тревожихме за теб.
По някаква случайност, кашляш ли кръв вече?
Хубаво, да.
Страдание, проверено.
Знаеше, че това ще се случи.
Искаше да те последвам в пукнатината.
Иронично, нали?
Врагове в живота. Обединени в смъртта.
Почти е опера.
Не вярвам на историята ти за лекарството.
Дори за момент. - Ние сме колеги учени, нали?
Вярно, ти ме отхвърли.
Поне си последователна. - Ако аз умра, ти умираш.
Да, точно.
Знам за сделката, която си направил с Джон.
Реката... Как оцеля?
И сега стигнехме до него.
Не мога да те оставя да живееш, момче. - Джон...
Остави ме да умра тук, така. Моля те...
Пусни ме.
Бях заведен в града.
Върнат обратно от ръба на смъртта,
излекуван.
Отнасяха се към мен, като един от тях.
Показаха ми неща, които не можеш да си представиш.
Твоето дълголетие? - Върхът на айсберга.
Последната играчка.
Нирвана за надарения.
Интригуващо?
Не те обвинявам
за нищо, Хелън.
Искам да ти помогна, Адам.
Да помогна на нас.
Нека ни заведа там.
Покажи му картата, Хелън.
И да поставя тази сила в ръцете му?
Ще се погрижа за Хайд. Един объркан убиец към друг.
Твърде рисковано е.
Върнахме се към началото.
Наистина ли? Бяхме толкова близо.
Ще намерим начин, но Адам Уърт няма да получи тази карта,
не и докато аз съм на смяна.
Относно това... - Къде беше?
В библиотеката,
четейки устава на Убежището.
Полезно. - Чакай, Сони.
Очевидно, ако главата на Убежището
стане физически или психически нестабилна,
вторият по служба, поема управлението.
Пич, това е отвъд студено. - Никола...
На къде биеш с това?
Официално, вече не си ти на смяна, и въпросът дали
Адам Уърт да види или не картата
вече не е твое решение.
Зависи от теб, Уилям.
Какво ще бъде?
Превод: boy_free