Traducerea şi adaptarea: Phantom şi al3x04 Subtitrări Noi Team
Rugăm toţi pasagerii să se întoarcă la
locuri şi să-şi pună centurile de siguranţă.
Trecem prin nişte mici turbulenţe.
Amândouă motoarele au cedat iar furtuna
de la poartă a atins cota maximă.
Nava se prăbuşeşte! Crăciunul e anulat.
Intrăm în atmosferă acum!
- Ţine-o echilibrată! - Cum? Nu pot să văd!
Ce e chestia aia?
Nori?
Ce fel de nori?
- Trimiţi un semnal S.O.S? - Nu eu.
Cine e în apartamentul pentru cei proaspăt căsătoriţi?
- Am trimis după ajutor. - Cine naiba eşti tu?
E un prieten de-al meu, bine? Şi ne
- poate ajuta, o să vină. - Ce e cu costumaţia aceea?
- Nu contează. - Stai în apartamentul
- celor proaspăt căsătoriţi? - Mai taci.
Amy, lumina nu mai pâlpâie... Înseamnă că vine?
Din apartamentul celor proaspăt
- căsătoriţi? - Din cauza hainelor...
- E doar de dragul distracţiei. - Serios, taci!
Am pierdut 80% din senzorii fuzelajului...
Înseamnă că vine? Sau că trebuie să schimb becul?
- O să vină. Mereu vine. - Bine, face o treabă de minune.
Suntem ca şi morţi dacă nu ne stabilizăm pe orbită.
Nu am niciun punct de reper. Zbor fără vizibilitate.
Hai, Doctore, hai...
Vine ceva lângă noi. Ceva ca, o navetă.
Doar acum, nu întârzia. Dnă... mesaj în aşteptare.
- Transmis de pe cealaltă navă. - Pe ecran.
Vino, Pond.
- Ce înseamnă asta? - Că e Crăciunul!
Traducerea şi adaptarea: Phantom şi al3x04 Subtitrări Noi Team
www.subtitrări-noi.ro
Comentarii pe: www.tvblog.ro
O poveste de Crăciun
Pe fiecare lume, oriunde trăiesc oameni,
în cea mai friguroasă iarnă, exact în mijlocul iernii...
Toate lumea se opreşte, se întoarce şi se îmbrăţişează.
Suntem la jumătatea drumului către izbăvire.
Pe Pământ, numim asta Crăciun.
Sau solstiţiul de iarnă.
În această lume, coloniştii îi spun Festinul de Cristal.
Ştiţi cum îi spun eu?
Că aşteptaţi ceva de-a gata!
D-le. D-le Sardick.
Cerem doar o zi.
Eliberaţi-o doar de Crăciun.
- Îi place Crăciunul. - Deci aşa?
Deci aşa. Înţeleg!
Mă auzi?
Trezirea, e Crăciunul!
Ştiţi ce? Cred că îi place la "răcoare."
A fost amuzant.
E îngheţată.
Pardon, cum e?
E îngheţată, nu te poate auzi.
Ce băiat isteţ.
Probabil vă agasează asta.
- Cât de mult? - 4500 Gideoni, d-le.
Aţi luat un împrumut de 4500 Gideoni...
şi dra Crăciuniţă e garanţia mea.
Nu o cerem înapoi. Lăsaţi-o liberă doar o zi.
Lăsaţi-o să-şi petreacă Crăciunul alături de noi.
D-le, Preşedintele.
Spune-i că sunt ocupat.
Unde rămăseserăm?
Gata, mi-am amintit! E drăguţă fiica ta.
- Poate ar trebui s-o păstrez. - Nu e fiica mea, d-le.
E sora mea.
S-a oferit voluntară când familia
ei avea probleme acum mulţi ani.
Scuze, d-le, Preşedintele zice că e o navă galactică prinsă
în stratul de nori si... ei bine, trebuie
- să-i permitem să aterizeze. - Sau ce?
Păi... altfel se va prăbuşi, d-le.
Tot un fel de aterizare e, nu?
E de pe Pământ, d-le, şi s-au identificat
peste 4000 de forme de viaţă la bord.
Nu şi dacă mai aşteptăm puţin!
N-o puteţi lasă de izbelişte, d-le.
Cine spune asta?
Dă-l încoace.
Uite ce, "floricică", avem deja un surplus de populaţie.
Alţi oameni nu mai pot trăi aici.
Nu eu fac regulile. Nu, stai puţin... Ba da.
Bine...
amărâţilor,
duceţi-vă acasă şi rugaţi-vă pentru un miracol.
Fir-ar. Da. Scuze.
Ajunul Crăciunului pe un acoperiş, am văzut
un horn şi creierul meu a zis, hai să încerc.
Nu vă faceţi griji, tipul gras îşi face tura mai târziu.
Eu doar examinez în detaliu toată... toată "hornologia". Da.
Bună dimensiunea, bună tracţiunea...
- Un mare plus! - Tipul gras?
Moşul Crăciunului, Moş Crăciun...sau,
cum îl ştiu dintotdeauna, Jeff.
Nu există cineva numit Moşul Crăciunului.
Aşa zici? Eu şi Moşul Crăciunului în cabana
de vânătoare a lui Frank Sinatra, 1952.
Uite-l în spate cu blonda lui... Era şi Albert Einstein.
Noi trei împreună... Nu mai spune prostii.
Păstrează-ţi speranţa, şi să nu ajungi pe lista copiilor obraznici.
Ce e asta?
Ador asta. O mare chestie ce pâlpâie, m-a adus aici.
Mă pricep la chestiile ce pâlpâie.
Nu chiar, însă daţi-mi un creion şi aveţi răbdare.
Chestia luminoasă ce pâlpâie e conectată la
turnul din domul tău, da, şi controlează cerul.
De fapt, controlează norii, care, teoretic, sunt altceva.
Sunt nori cu mici particule de gheaţă.
Nori cu gheaţă, genial, cine-i ea?
- Nimeni important. - Nimeni important?
La naiba, e uimitor.
Să ştii că, în 900 de ani de călătorit prin timp
şi spaţiu, m-am cunoscut nicio fiinţă insignifiantă.
Consola e cheia salvării navei, dacă
nu îmi dau cu pălăria de pământ...
Dacă aş avea o pălărie.
Voi da cu pălărie cuiva de pământ. Nu a cuiva care îşi foloseşte
pălăria, nu vreau să şochez o măicuţă, sau ceva de genul.
Scuze, vorbesc aiurea, fiindcă asta nu funcţionează!
Comenzile sunt izomorfice, fiecare, răspund acţiunilor mele.
Mincinosule...
Izomorfic! Nu există asta.
Comenzile astea sunt izomorfice!
Cerul acestei lumi e al meu.
Familia mea l-a "îmblânzit", şi acum e al meu.
Au "îmblânzit" cerul?
- Ce înseamnă asta? - Că sunt Kazran Sardick.
Cum de nu ştii cine sunt?
Păi, sunt oarecum plictisit.
Atunci am nevoie de ajutorul tău.
Fă-ţi o programare.
Într-o navă spaţială cu 4003 oameni în
ea sunt prinşi în centura ta de nori.
O să moară, dacă nu-i ajuţi.
Aşa e.
Nu trebuie să permiţi asta.
Ştiu, dar o voi face.
Cu bine. M-am plictisit...Chuck!
- Ce dur te dai. - Nu voi permite ca
4003 oameni să moară diseară. Ştii ce înseamnă? Ce?
Că vei fi numărul 4004.
E cumva o ameninţare?
Orice s-ar întâmpla diseară, ţine minte...
Ţi-ai făcut-o cu mâna ta.
Da, vezi că-mi pasă. Scoateţi-l de aici.
Data viitoare, încearcă să-mi găseşti nişte săraci amuzanţi.
Nu, opreşte-te, nu! Nu îndrăzni! Lasă-l!
Scoateţi-i de aici!
Scoateţi acea familie respingătoare şi murdară de aici! Afară!
Plecăm!
Ce? Ce vrei?
O viaţă normală.
- Dar nu ai pălmuit băiatul. - Data viitoare o fac!
Nu, vezi tu, n-o vei face. Oare de ce?
Ce îmi scapă din vedere?
Cară-te! Cară-te din casa mea!
Fotoliile! Desigur, fotoliile!
Idiot mai sunt, fotoliile sunt răspunsul! Fotoliile?
E un portret pe zidul din spatele meu. Arată
ca tine, dar e prea bătrân, deci e tatăl tău.
Toate fotoliile sunt departe de el. Tăticuţul e mort de 20 de ani.
Dar tot nu-ţi dă pace că te vede.
E un brad împodobit în tablou, dar
niciunul în casă, în ajunul Crăciunului.
Ţi-e frică de el şi ţi-e teamă că o să devii ca el.
Şi bravo ţie că nu eşti ca el, nu eşti exact ca el. Ştii de ce?
De ce?
Pentru că nu ai pălmuit băiatul.
Crăciun fericit, d-le Sardick.
Dispreţuiesc Crăciunul!
Nu ar trebui. Ţi se potriveşte.
Ce e? Ce vrei să zici?
Eşti la jumătatea drumului spre izbăvire.
Duceţi-o jos cu ceilalţi. Curăţaţi mizeria!
Totul e dezactivat! Al doilea reactor tocmai a cedat.
- Ai făcut un plan? - Da.
Minţi?
- Da. - Nu mă trata ca şi cum sunt idioată.
- Minţea? - Nu, nu.
Bine, uite veştile bune.
Am depistat maşinăria care dezactivează centura de nori.
Aş putea să o folosesc pentru a vă crea un
culoar de zbor ca să aterizaţi în siguranţă.
Hei, păi sunt veşti bune.
Dar nu pot să controlez maşinăria. Asta e mai puţin grozav.
- Dar am întâlnit un om care poate. - Aşa te vreau!
Şi mă urăşte. Te dădeai foarte fermecător şi deştept?
- Da, cum de ai ştiu? - Am nimerit.
- D-le... D-le. - Stai puţin.
N-am văzut pe nimeni care să-l confrunte pe Dl Sardick ca dvs.
Fiţi binecuvântat, d-le, şi Crăciun fericit.
Crăciun fericit. Minunat.
- Scuze, sunt niţel ocupat. - Ar fi bine să intraţi, d-le.
Ceaţa e densă în seara asta şi mai e un
avertisment de peşti. Da, da. Ai zis peşte? Da.
Ştiţi cum sunt când li se face foame.
Da, peştii, ştiu cum sunt peştii. Peşti?
Bănuiesc că e vina d-lui Sardick.
Mereu lasă câţiva peşti să scape prin
stratul de nori când e prost dispus.
Mulţumesc. Încă o dată, să fii binecuvântat, d-le.
Peşti?
Doctore, Căpitanul zice că avem mai puţin de o oră...
Ce să facem?
- Peşte...! - Pardon, ce?
Peşti care pot înota în ceaţă.
Îmi plac planetele noi pe care le vizitez. Doctore!
Doctore, te rog, fii atent!
De ce s-ar înspăimânta oamenii de micuţii de voi?
Ce scumpi sunteţi, peştişorilor.
Fii atent, peşti în ceaţă, pentru ca norii să acopere...
- Aveţi grijă acolo sus. - Grozav, mersi, Doctore.
pentru că o încurcam dacă moţăiam. Avem mai puţin de o oră!
Ştiu.
Doctore? Cum ne vei scoate de aici? Nu ştiu, stai puţin!
Nu pot folosi Tardisul, fiindcă nu poate localiza nava.
Deci nava aia trebuie să aterizeze, dar nu poate ateriza doar dacă
un om hain decide dintr-o dată să fie
bun, tocmai la timp pentru Crăciun!
Doctore, nu te pot auzi. Ce se aude? Cântă cineva?
- O colindă de Crăciun. - O ce?
O colindă de Crăciun!
Doctore?
- Kazran Sardick! - Doctore!
Crăciun fericit, Kazran Sardick!
Bună. Mă numesc Kazran Sardick.
Am 12 ani şi jumătate iar acesta e dormitorul meu.
Un proiect strict secret.
Acesta e proiectul meu strict secret.
- Doar pentru mine. Crăciun fericit. - Kazran, Kazran!
Kazran, ce faci?
Ce faci?!
Te-am mai avertizat în legătură cu asta,
copil obraznic, ridicol şi ignorant!
Voiam doar să fac un film despre peşti.
Peştii sunt periculoşi!
Vreau doar să-i văd.
Nu fi idiot, eşti prea mic!
Toţi cei de la şcoală au văzut peştii.
Ajunge! O să ajungi să le cânţi, ca ţiganii.
Are efect! Am văzut. Peştilor le place să le cânţi.
Contează ce le place peştilor?
Oamenii spun că nu trebuie să ne temem
de peşti. Nu le pasă de noi.
Nu asculta ce zic oamenii! Ascultă-mă pe mine!
- Îmi pare rău, tată. - Asta e casa mea!
- E în regulă. - Ce ai făcut? Ce e asta?
Am găsit-o într-un hard disk vechi.
Scuze pentru calitate imaginii,
a trebuit să recuperez datele folosind
decriptarea cuantică şi o clemă pentru hârtii.
Nu m-aş deranja să chem servitorii
în locul tău, şi-au dat demisia.
Se pare că au câştigat la loterie simultan,
şi ăsta da noroc, dacă stai să te gândeşti.
- Nu există loterie! - Da, cum am zis, ăsta da noroc.
E un avertisment de ceaţă pentru diseară.
Ţine ferestrele închise, ai înţeles? Închise.
Cine eşti?
La noapte, sunt Spiritul Crăciunului trecut.
Doamna Mantovani o să aibă grijă de tine la noapte.
Rămâi aici până vine.
M-am făcut înţeles? M-am făcut înţeles?
Ai apucat să vezi un peşte atunci, când erai copil?
Ce contează pentru tine?
Uite ce important a fost pentru tine.
Am plâns toată noaptea,
şi am învăţat cea mai importantă lecţie.
- Adică? - Nu vine nimeni.
- Cară-te! Cară-te din casa mea! - Bine.
Bine. Mă voi întoarce.
Cu mult timp în urmă.
Cu foarte mult timp în urmă.
Vezi? Înapoi.
Cine eşti? Bună. Sunt Doctorul. Sunt noua bonă.
- Unde e dna Mantovani? - Nici nu poţi bănui unde e.
Isteaţa dnă Manters, doar ce a plecat
de acasă şi a câştigat la loterie.
Nu există nicio loterie!
- Nu există nicio loterie. - Ştiu. Ce femeie straşnică!
Dacă eşti bona mea, de ce ai urcat prin fereastră?
Dacă era să ies, mă duceam în direcţia greşită. Fii atent.
Dar dna Mantovani a fost mereu
- bona mea. - Vremurile se schimbă.
Nu-i aşa? Vezi...
Crăciunul din trecut.
- Cu cine vorbeşti? - Cu tine.
Trecutul ţi se va schimba.
Înseamnă că şi amintirile.
Înspăimântător, dar o să te obişnuieşti.
- Nu înţeleg. - Sunt sigur.
Aş vrea să-ţi văd mutra.
Asta nu s-a întâmplat niciodată.
Dar s-a întâmplat!
Aşa, deci. Dormitorul tău. Grozav.
Să vedem, ai 12 ani, deci nu ne apropiem de ce este sub pat.
Şifonier! Un şifonier mare, îmi plac şifonierele.
Ştiai că, e o creatură numită păianjenul faţă fericită?
Arată precum capul unui bebeluş cu picioare de păianjen
şi a evoluat pentru a se ascunde
în crăpăturile şifonierelor din dormitoare...
Şi da, probabil nu trebuia să-ţi zic asta.
Bine, ce o să facem?
Mâncăm cartofi pai şi vorbim despre fete?
N-am mai făcut asta, dar pun pariu că e uşor. Fete, nu?
Chiar eşti o bonă?
Vei descoperi că sunt recunoscut
ca un adult responsabil şi matur.
Sunt doar o mulţime de linii în valuri.
Da, mi-am epuizat opţiunile. În cele din urmă, o minciună prea mare.
Bine, nu, nu sunt o bonă, dar e ajunul Crăciunului.
Nu vrei o bonă cu adevărat, mă vrei pe mine. De ce?
Ce-i aşa special la tine?
Ai văzut vreodată filmul Mary Poppins?
Nu. Bun. Deoarece comparaţia ar fi fost aiurea.
Peşte în ceaţă, peşte în nori.
Cum se plictisesc oamenii? Cum de s-a inventat plictiseala?
Tata a inventat o maşinărie ce controlează centura de nori.
Să "îmblânzească" cerul, aşa zice el.
Peştii vor putea să coboare, dar numai când îi lăsăm noi.
Îi putem ataca când vrem.
Da. Am văzut maşinăria tatălui tău.
Ce? Nu e posibil.
Să "îmblânzească" cerurile...
Oamenii, mereu aţi reuşit să găsiţi alternativa plictiselii, nu?
Vrei să vezi unul? Un peşte.
Putem face asta. Puteam vedea un peşte.
Nu-mi vei spune că e periculos?
Periculos?! Doar suntem băieţi!
Ştii ce zic băieţii în faţa pericolului.
- Ce? - Vreau la mami!
E vreun păianjen Faţă Fericită aici?
Nu, nu la ora asta târzie.
Toţi ar dormi în salteaua ta.
De ce te fascinează peştii?
- Pentru că sunt înspăimântători. - Bun răspuns.
- Ce fel de nod e acela? - Unul mişto.
De ce e mişto?
De ce te fascinează cu adevărat peştii?
Din cauza şcolii.
La ultimul avertisment de ceaţă,
plasele s-au rupt şi a fost un atac.
O mulţime, un banc întreg de peşti.
Nu a fost rănit nimeni, dar a fost cel
mai mare număr de peşti văzut sub munţi.
Ţi-a fost frică?
Nu eram acolo.
- Eram bolnav. - Norocosul de tine.
Nu?
Numai despre asta vorbesc colegii,
ziua când a venit peştele.
Toţi au ceva de povestit.
Dar tu nu.
Înţeleg.
De ce înregistrezi asta?
Eşti atent la ce ţi se predă, Kazran?
- Poftim? - Fiindcă nu eşti atent acum.
Acum îmi amintesc.
Nu, Doctore, n-o face!
- Doctore, eşti sigur? - Ai încredere în mine.
- Bine. - Hei!
Cu ochii la nod. Uită-te la mine. Îl port şi nu îmi pasă.
- Ai încredere în mine? - Da.
Da.
De asta e mişto.
Bună, peştişorule.
Să vedem ce e cu tine.
Interesant.
Ceaţă transparentă deci.
Poate porţi o mică sarcină electrică.
Aşa zbori, peştişorule?
Ce e? De care? Pot să văd?
Stai puţin acolo.
- E mare? - Nu, e doar unul mic.
Micuţule, ce mănânci?
Cât de mic? Pot intra?
Nu, nu.
Mai bine... aşteaptă puţin.
Ce culoare?
Mare. O ditamai culoarea.
- Ce se întâmplă? - Dacă e să luăm în vedere plusurile,
în mod sigur ai o poveste originală.
De asemenea, m-am uitat bine la peşte,
şi cred că înţeleg misterul ceţii, care mă va ajuta să
aterizez o navă spaţială în viitor şi să salvez multe vieţi.
Şi o să obţin nişte interpretări de informaţii de la
şurubelniţa mea sonică când o voi scoate din rechinul din dormitorul tău.
E un rechin în dormitorul meu?
În fine, concentrează-te pe partea asta!
A plecat? Ce face?
Cum se spune dacă n-ai picioare
şi te năpusteşti asupra cuiva?
Nu!
Ne va mânca.
Ne va mânca,
ne va mânca, ne va mânca... Ne va mânca?
Poate o vom încasa, dar nu-mi plac sorţii de izbândă.
E înţepenit. Să vedem ce putem face.
Un mic şoc electric. Dacă aş avea
şurubelniţa mea, probabil l-aş putea buimăci.
Păi, unde e şurubelniţa ta?
Concentrează-te pe plusuri...
Din apropiere. Să ştii că o şansă reală, la felul cum e blocat în uşă,
să-şi ţină gura deschisă. E? Aprobă-mă.
Pentru că am două încercări,
- apoi e rândul tău. - Două încercări?
Două mâini. Bine, să-i dăm drumul! Geronimo!
Spune "a"!
Ce ţi-a făcut peştişorul cel mare?
A înghiţit jumătate din tine, asta.
La ce-mi mai foloseşte jumătate de şurubelniţă?
Ce peştişor mare şi rău.
Doctore?
Cred că moare.
Jumătate din şurubelniţa mea e înăuntru,
dar da, cred că aşa e. Mă îndoiesc că pot
supravieţui prea mult în afara centurii de nori.
Un scurt raid într-o noapte ceţoasă.
Nu-l putem duce sus?
Voiam doar să-l buimăcim.
Nu voiam să-l ucidem.
Ea încerca să te mănânce.
Îi era foame.
Scuze, Kazran.
N-o pot salva.
Aş putea să o duc sus, dar nu ar supravieţui drumului.
Ne trebuie un sistem complet
funcţional de menţinere a vieţii.
Un fel de congelator? Bine.
Ia uite, un pom!
Ce e asta?
Surplusul de populaţie.
Aşa îi spune tatăl meu.
Nu se învârte! De ce nu se învârte?
Care e cifrul?
7258.
Nu ştiu. Locul e plin de alarme, nu doar la uşă.
Îmi trebuie cifrul!
7258!
- Îmi trebuie cifrul! - Nu am voie să
ştiu până când nu cresc mai mare.
7258!
Tocmai asta îmi trebuia. Mulţumesc!
7258. 7258.
Şi aici jos sunt peşti.
Da, dar numai peşti mici.
Conacul e construită pe un lac cu ceaţă.
Aşa îngheaţă tata oamenii.
Toate sunt pline, dar am putea împrumuta una.
Da, asta.
Bună, din nou.
O cunoşti?
De ce ea?
E cumva importantă?
Nu se va supăra. Îi plac peştii.
Mă numesc Abigail Pettigrew, şi-i sunt foarte
recunoscătoare d-lui Sardick că arată bunăvoinţă...
Începe să vorbească despre peşti cam într-un minut.
... dar nu aş permite una ca asta.
Nu aş fi ales drumul acesta în viaţă dacă
nu ar fi fost compasiunea şi generozitatea
bunul protector şi filantrop al nevoiaşilor,
d-l Elliot Sardick,
dar de asemenea sunt înconjurată de
peşti, de minunaţii, multicolorii şi fermecătorii peşti...
De ce sunt aceşti oameni aici?
... ies la lumină în timp ce se aruncă în ceaţă...
Pentru ce sunt toate astea?
Tata împrumută bani.
Întotdeauna ia un membru al familiei ca... Îi spune garanţie.
E greu să te ataşezi de el, tatăl tău.
Presupun că ştii deja.
... Nu sunt singură şi sunt împăcată cu decizia luată.
Ce s-a întâmplat?
Jumătate din şurubelniţa mea încearcă să se repare.
Transmite semnale celeilalte jumătăţi.
Cealaltă jumătate e în rechin.
Da.
Pare că s-a trezit.
Bine. Deci se întoarce la sursa semnalului...
Fugi!
- Desigur, nu e de la cântat. - Ba da.
Peştii iubesc să audă cântând, e adevărat.
Nu. Notele răsună în gheaţă, ceea ce
cauzează un eşantion de unde delta în ceaţă.
- M-a muşcat un peşte. - Atunci, taci!
Normal! Aşa controlează maşina centura de nori.
Norii sunt cristale de gheaţă.
Dacă le aplici vibraţii la frecvenţa potrivită,
îi poţi alinia... De ce mă tot muşcă?
Peştilor le place să li se cânte, bine? Taci din gură!
Bine.
E mai mare pe...
- ... interior. - Da, datorită culorii.
Face pereţii să pară îndepărtaţi.
Avem rechin la pachet.
Abigail.
E... minunat!
Nu, acesta e mijlocul de transport.
Minunatul îl păstrez...
... aici.
Haideţi, să scoatem rechinul ăla.
Uită-te cum pleacă!
Abigail, numărul acesta, ce înseamnă?
Mă priveşte pe mine, d-le, nu pe peşte. Da, dar cum?
Spui că eşti doctor?
Eşti unul de-al meu?
Ai nevoie de un doctor?
Scuze!
- S-a scurs timpul, copii! - De ce?
E aproape ajunul Crăciunului!
Dacă vei dori vreodată să mă mai vizitezi...
Dacă voi fi prin apropiere...
- Vine în fiecare ajun de Crăciun. - Ce?
Da, aşa face, de fiecare dată. Promite! Nu...
- Crăciun fericit! - Doctore!
Ce vom face?
Doctorul are un plan foarte bun! Aşteaptă să-l auzi!
Ai înnebunit. Nu va funcţiona!
Nu vă gândiţi că e rechin, gândiţi-vă că e un delfin.
- Un rechin nu e un delfin! - E aproape un delfin.
- Nu, nu e. - Aici greşeşti, pentru că...
Taci.
Ar putea fi oriunde.
- Chiar va veni? - Nicio şansă. Total imposibil.
Dar nu şi de Crăciun.
- Cum ne vom întoarce? - Nu ştiu!
- Ai vreun plan? - Nu ştiu!
- Cel mai bun ajun de Crăciun! - Până la următorul!
Amintiri noi.
Cum pot să am amintiri noi?
- Crăciun fericit! - Doctore! Încotro de data asta?
Ţi-am vorbit, la un moment dat,
despre cum întreg timpul şi spaţiul...
- Crăciun fericit! - Doctore!
Crăciun fericit!
Kazran!
Ai crescut.
Da.
Iar acum te înroşeşti.
- Scuze. - Nu-i nimic.
Deci, Doctore, încotro de data
- asta? - Alege un ajun de Crăciun.
- Le am pe toate aici. - Pot să cer ceva?
Sigur că da.
Ăsta.
Mulţumesc, dragă.
- Cine sunt? - Familia ei.
Doamna e sora ei.
Am cunoscut-o odată, când era mai... bătrână.
Abigail plânge.
Da.
Când fetele plâng, se presupune că trebuie să vorbeşti cu ele?
Habar nu am.
Familia surorii mele.
Sunt atât de fericiţi.
Par să fie foarte săraci.
Chiar sunt. Nu înseamnă că nu poţi fi fericit.
Atunci tu de ce nu eşti?
Pentru că asta e viaţa pe care nu o voi putea avea niciodată.
De ce nu?
Cred că iar te înroşeşti.
Intraţi.
Alege o carte, absolut oricare.
În fiecare ajun de Crăciun?
- Nu înţeleg. - Nici eu nu sunt sigură că înţeleg.
Ţine minte cartea, pune-o înapoi în pachet. Eu să nu o văd.
Aşa a arătat anul trecut?
Nu trebuie să fie exact la fel.
Încep din nou.
Haide, Kazran, începem din nou.
Acela e băiatul lui Sardick, nu?
Nu e ca tatăl său.
Tatăl lui îi tratează pe toţi ca pe nişte vite.
- Într-o zi, acel băiat va face la fel. - Nu. El e diferit.
- 3 de treflă. - Nu.
Eşti sigur? Sunt foarte bun la trucurile cu cărţi.
Nu era 3 de treflă.
Sigur că n-a fost, pentru că a fost 7 de romb!
- Nu. - Încetează, nu o faci cum trebuie.
Îl văd prin oraş câteodată. Niciodată cu prieteni.
Mă are pe mine.
Toate celelalte ajunuri, nu ai venit
nici măcar o dată să ne vezi.
Acum sunt aici.
Atunci stai. Stai până mâine,
să luăm cina de Crăciun împreună.
Nu pot.
Păi, atunci...
Cina de mâine e anulată, pentru că sora mea refuză să vină.
- Isabella... - În loc de asta...
... o vom ţine diseară.
3! 2! 1! Trage!
- Cum ai făcut asta? - Cred că asta e cartea ta.
Nu!
Mai taci!
Crăciun fericit.
Cel mai frumos ajun de Crăciun.
- Până la următorul. - Îl aştept cu nerăbdare.
Acum aş vrea să-i urez noapte bună lui Kazran.
Sigur.
Urează-i.
Da, aşa e!
Scuze, mă duc, atunci.
Noapte bună. Succes... noapte!
Noapte bună!
Scuze.
Doctore!
Cred că mă va săruta.
Da, cred că ai dreptate.
Nu am mai sărutat pe nimeni până acum.
- Ce fac? - Încearcă să fii emoţionat şi nesigur.
- De ce? - Oricum vei fi aşa.
Fă să pară că aşa ai plănuit. Hai, du-te!
Ce spui? S-o sărut acum?
Kazran, ai de ales între asta şi
proiectatul unei noi şurubelniţe.
Nu face aceleaşi greşeli ca mine. Acum du-te!
Abigail! Te vei întoarce?
Doctorul va cânta în duet cu Frank.
Abigail.
Ce s-a întâmplat?
Am ceva să-ţi spun.
Ceva rău?
Ceva foarte rău.
Ce este?
Adevărul.
Prieteni, trebuie să ne grăbim.
Tocmai m-am logodit, din greşeală, cu Marilyn Monroe.
Cum de continuaţi aşa?
Respiraţi pe urechi?
Alo? Mă scuzaţi, e cineva?
A sunat la o capelă, e o maşină
parcată afară, se întâmplă acum!
Da, bine, mulţumesc.
Atunci mă duc să mă însor, nu?
Să văd dacă vă mai convine asta!
Marilyn, ia-ţi haina!
Ce vom face?
Nu e nimic de făcut.
Noapte bună, Abigail.
Noapte bună, Kazran.
Aşa. Altă zi, alt ajun de Crăciun.
Ne vedem într-un minut, bine? Adică un an. Doctore?
Ce-ar fi să o lăsăm baltă?
Scuze, ce să lăsăm baltă?
Ştiţi dvs. Asta.
În fiecare ajun de Crăciun, s-a cam învechit.
Învechit?
Crăciunul e pentru copii, nu-i aşa?
Am puţină treabă cu tata acum, mă voi axa pe asta.
Să luăm controlul asupra acelei centuri de nori.
Scuze. Nu am realizat că te plictisesc.
Nu e vina ta. Vremurile se schimbă.
Nu la fel de mult pe cât speram.
Kazran.
Oricum voi avea nevoie de una nouă.
Ce naiba...
Crăciun fericit.
Dacă vei avea nevoie de mine
vreodată, activeaz-o. Te voi auzi.
Nu voi avea nevoie de tine.
Ce s-a întâmplat? Ce nu îmi spui?
Cum rămâne cu Abigail?
Ştiu unde s-o găsesc.
Încă un ajun de Crăciun, Kazran.
Dar unul foarte special.
E complet. Uită-te.
Unde de sunet. Atât de simplu.
Putem controla norii, ceaţa, peştii...
De ce vrem să controlăm peştii?
Oamenii sunt vite. Dacă vrei să controlezi vitele,
trebuie să le controlezi prădătorii.
- De ce faci faţa asta? - Uite ce îţi dau.
Cerul,
şi tot ce e sub el.
Numai noi doi putem controla asta.
Planeta e a noastră!
Scuză-mă, tată.
Da, ce e?
D-le preşedinte, v-am mai spus!
Nu se va prăbuşi pe casa mea, deci ce treabă are cu mine?
Da, ştiu. 4,003.
Aşa cum un vechi prieten mi-a
explicat, parcă acum un milion de ani,
viaţa nu e corectă.
- Salut! - Cine eşti? Ce faci aici?
Doar nu credeai că s-a terminat, nu?
Eu sunt Spiritul Crăciunului Prezent.
Un spirit? Îmbrăcată aşa?
Ia-ţi ochii de la fustă.
Te-ai transformat într-un roman.
Da. Pot să fac asta. La fel şi asta.
Ce? Despre ce vorbeşti?
- Sunt holograme. Proiecţii ca mine. - Cine sunt?
Oamenii de pe nava de acolo.
Cei pe care îi vei lăsa să moară în seara asta.
- De ce cântă? - Pentru vieţile lor.
Care dintre ei e Abigail?
- Mi-a spus Doctorul. - Chiar aşa?
- Nu se reţine. Îl ştiţi pe Doctor. - Cum să-l ştiu?
Nu l-am mai întâlnit înainte de seara asta.
Acum mi se pare că îl ştiu de o viaţă. Cum? De ce?
Numai tu poţi face ca acea navă să aterizeze.
Încerca să te facă o persoană mai bună.
Şi încerca să o facă cu frumosul.
Mi-a schimbat trecutul. Întreaga viaţă!
Timpul poate fi rescris.
Spune-i Doctorului, din partea
mea, că oamenii nu pot fi schimbaţi.
- Aceea e Abigail? - Nu aş fi cunoscut-o
dacă Doctorul nu mi-ar fi schimbat întreg
cursul vieţii ca să fie pe placul lui.
- Păi, e bine. Nu? - Nu.
De ce e încă acolo? Poţi s-o scoţi oricând.
Da. Absolut oricând. Oricând...
- Eu aleg. - Atunci de ce nu o faci?
Asta mi-a făcut Doctorul.
Abigail era bolnavă când a intrat în gheaţă.
La un pas de moarte.
Presupun că odihna din gheaţă a ajutat-o,
dar şi-a folosit tot timpul.
În toate acele ajunuri de Crăciun cu mine.
Aş putea să o eliberez oricând aş vrea...
... şi ar trăi o singură zi.
Deci, spune-mi, Spirit al Crăciunului Prezent,
cum să aleg care zi?
Îmi pare rău. Sincer.
Îmi pare foarte, foarte rău.
Dar ştii ce? Are mai mult timp rămas decât am eu.
- Mai mult decât oricine de pe navă. - Bine.
Rory, lărgeşte holograma.
Treci la motorul 1...
Cum am ajuns aici?
Nu ai ajuns. E rândul tău să fii hologramă.
Din moment ce vei lăsa mulţi oameni să moară,
m-am gândit că vei vrea să vezi unde se întâmplă.
- Ce e? Nu înţeleg. - Ideea Doctorului.
Sunetele răsună în cristalele de gheaţă. Peştilor le place.
S-a gândit că poate va stabiliza nava.
Dar nu funcţionează. Nu e destul de puternică.
- Atunci de ce continuă să mai cânte? - Nu le-am spus.
Înţeleg că aveţi o maşinărie care
controlează stratul ăsta de nori.
Dacă ne poţi da drumul din ea, vom avea timp să aterizăm.
Nimeni nu trebuie să moară.
Toată lumea trebuie să moară odată.
- Nu în seara asta. - Astăzi e la fel ca orice altă zi.
Ce alegi?
- Doctore? - Da?
- Auzi asta? - Aud.
E aici? Unde e? Doctore?!
Doctore!
Îmi pare rău. Nu mi-am dat seama.
Toată viaţa mea, mi s-a spus că sunt nemilos.
Cealaltă viaţă, cea reală, cea pe care ai rescris-o.
Acum uită-te la mine.
Mai bine cu o inimă frântă decât crud.
Încearcă. Încearcă tu.
- De ce eşti aici? - Pentru că nu am terminat cu tine.
Ai văzut trecutul, prezentul...
... iar acum trebuie să vezi viitorul.
Bine! Fă-o! Arată-mi! Voi muri rece, singur şi speriat.
Sigur că aşa va fi, cu toţii o facem aşa!
Ce mai contează dacă îmi arăţi?
Ştii de ce îi voi lăsa pe oamenii ăia să moară?
Nu e un plan. Nu-mi iese nimic din asta.
Doar că nu-mi pasă.
Nu sunt ca tine. Nici măcar nu vrea să fiu!
Nu o fac şi nu o voi face niciodată. Nu o să-mi pese!
Nu cred asta.
Atunci arată-mi viitorul.
- Demonstrează-mi că greşesc. - Ţi-l arăt chiar acum.
Deci, ce crezi?
Asta vrei să devii, Kazran?
Tată?
Planeta asta e a noastră.
Îmi pare rău. Îmi pare atât de rău.
Nu-i nimic, nu te teme.
Îmi pare atât de...
Kazran.
Nu avem mult timp.
- Integritate structurală la 30%! - Avem maxim 5 minute.
Trebuie să aterizăm!
Alo! Salutare, tuturor! Pregătiţi-vă
să mă urmăriţi la semnalul meu.
- Doctore, ce se întâmplă? - Am salvat Crăciunul. Nu fugi.
Doctore? Doctore!
- Putem pleca, atunci? - Panoul de comandă nu răspunde.
Sunt izomorfice, legate la undele creierului tău,
- răspund numai la tine. - Nu vor.
Nu are logică, de ce nu...
Normal.
Doctor prost!
- Ce este? Spune-mi, ce este? - Tu.
Te-am schimbat prea mult, maşinăria nu te recunoaşte.
Dar tatăl meu a programat-o...
Nu ar fi programat-o pentru omul care eşti acum.
Atunci ce facem?
- Nu ştiu, nu ştiu. - Trebuie să existe ceva!
Asta! Poţi folosi asta! Vezi că am păstrat-o?
Ce? Jumătate de şurubelniţă?
Cu cealaltă jumătate în înaltul cerului şi în interiorul unui rechin,
exact în inima stratului de nori.
Vom folosi antena ta să dăm un impuls semnalului,
să reglăm eşantionul de rezonanţă între cele două jumătăţi...
Ar putea funcţiona.
Şurubelniţa mea, cel mai bun
instrument de pe planetă. Se poate.
- Ce se poate? - Şurubelniţa tot mai încearcă să repare.
Îşi dă singură semnale.
Folosim semnalul, dar trimitem altceva.
Ce să trimitem?
Ce? Ce?
Îmi pare rău, Kazran. Îmi pare sincer rău.
Nu înţeleg.
Trebuie să trimitem ceva în centura
de nori, ceva ce ştim că funcţionează.
Trebuie să cânte.
Vocea ei răsună perfect pe cristalele de gheaţă.
A calmat rechinul. Va calma şi cerul.
Tu ai putea s-o faci?
Ai putea să faci asta?
Gândeşte-te, Doctore.
O ultimă zi cu iubirea ta.
Ce zi ai alege?
Crăciunul. Ziua de Crăciun.
Uită-te la tine. Atât de bătrân.
Cred că ai aşteptat un pic cam mult, nu-i aşa?
- Îmi pare rău. - Economisindu-mi zilele ca un zgârcit.
Dar... dacă părăseşti gheaţa acum...
Am avut atâtea ajunuri de Crăciun, Kazran.
Cred că e timpul pentru ziua de Crăciun.
- Doctore?! - Nu putem s-o mai ţinem. S-a scurs timpul.
- Ne prăbuşim! - Doctore!
Dnă căpitan, am prins...
Nu ştiu ce am prins.
Ce asculţi?
Vine din afară.
Vine din nori.
- Ei bine? - Cântatul răsună în cristale.
Trimite un feedback înainte şi înapoi
între jumătăţile de şurubelniţă.
Un cântec, umplând cerul.
Cristalele se vor alinia, iar eu voi
alimenta o buclă defazată şi controlată,
- iar norii se vor descleşta. - Ce înseamnă asta?
Ce se întâmplă atunci?
Ceva ce nu s-a mai întâmplat de mult în oraşul ăsta.
- Zburăm normal. - Puteţi ateriza?
Pot să aterizez şi cu bine.
A reuşit. Doctorul a reuşit.
Da, el primeşte toate laudele.
Ceea ce este corect, dacă ne gândim bine.
Salut, vechi prieten.
Să mergem.
Acela poate fi luat drept o persoană adevărată.
- Nici omul de zăpadă nu e rău. - Da, voi doi! Era timpul!
- De ce sunteţi îmbrăcaţi aşa? - Ne-am cam pierdut bagajele.
- Ne-am cam prăbuşit. - Da, dar de ce costumaţiile astea?
Chiar le plac oamenii de zăpadă pe aici.
- Am numărat vreo 20. - Da, am fost ocupat.
Da, aşa e.
- Mersi. - Cu plăcere. Haideţi, să mergem!
Mai ai idei despre vreo lună de miere?
E o lună care e făcută din miere
adevărată. De fapt, nu chiar miere.
Şi nu e nici lună.
Şi este vie şi puţin carnivoră,
dar sunt nişte peisaje superbe.
Minunat. Mulţumesc.
- Eşti bine? - Normal că sunt bine. Tu?
Sigur.
Va fi ultima lor zi împreună, nu?
Totul trebuie să se termine cândva,
altfel nimic nu ar mai avea ocazia să înceapă.
Îţi suna telefonul.
Cineva cu numele de Marilyn.
De fapt părea să fie acea Marilyn.
- Doctore? - Spune-i că o sun înapoi.
Iar aia nu a fost o capelă adevărată.
Unde sunt? Kazran şi Abigail.
- Într-o mică excursia, tind să cred. - Unde?
- Crăciun. - Crăciun?
Da, Crăciun.
La jumătatea drumului spre izbăvire.
În curând...
Unde e Doctorul?
Am fugit...
mai repede decât oricând. Acum e timpul să mă opresc.
Voi avea nevoie de o echipă SWAT pregătită
să se mobilizeze, hărţi ale străzilor
din toată Florida, o cană de
cafea, 12 Jammy Dodger şi un fes.
Undeva diferit, undeva într-un loc nou-nouţ.
Port pălării Stetson acum.
Pălăriile Stetson sunt mişto.
- Am fost recrutaţi. - De cine?
Trebuie să ai încredere în noi de data asta.
Trebuie să o faci fără să întrebi de ce.
Viaţa mea în mâinile tale.
Amelia Pond.
Vezi ochii ăştia? Sunt plini de minciuni.
Şi un lucru pot să-ţi spun...
... monştrii există.