Orice poveste are un început.
Eram o familie obişnuită până când...
- Ţineţi-vă bine! - Dumnezeule!
S-a întâmplat ceva extraordinar.
Poţi sări chiar peste 402 m,
poţi să ridici în jur de 5000 kg.
Sunt rapidă.
Pot auzi gândurile oamenilor.
Am un, super creier. În cele din urmă pot realiza ceva în viaţă.
Având acces la viaţa Doctorului Powell, o să poţi
afla exact ce îmi ascunde. Ai încercat să-mi citeşti gândurile, nu?
- Nu voi spune nimănui ce am văzut! - Ştiu.
Pare că nu-ţi aminteşti nimic din ce s-a întâmplat.
Daphne, nu-ţi aminteşti prăbuşirea avionului?
Brazilia? Superputerile noastre?
Superputeri?!
Sunt sigură că există o explicaţie psihologică simplă
- pentru amnezia ei. - Doamne, e o pierdere de timp.
De ce nu-i arătăm odată ce putem face?
Bine.
Ţine-te bine.
Bine. Bine. Pune-mă jos, te rog.
Te rog.
Nu rezolvăm nimic. Stai aici.
Uite apă, dacă ţi se face sete.
Ştiu că te chinui să împaci realitatea cognitivă
cu supoziţia ilogică că familia noastră
s-a transformat în - în lipsa unei figuri de stil mai puţin familiare -
- Supereroi. - Şi tu?
Am şi eu momentele mele de glorie.
Ascultă, Daphne, şi... Şi tu ai o superputere,
una foarte uimitoare.
Am o idee. Dă-mi mâinile tale.
Vino aici.
Fă-o.
Dumnezeule.
Am superputeri.
Jim, sunt aghiotantul tău preferat,
am veşti pentru tine.
O pictură a fost furată noaptea trecută,
din muzeul de artă Lindenberg.
Noaptea trecutÄƒ? De ce nu mi-ai spus mai devreme,
de exemplu, cÃ¢nd jaful avea loc?
Pentru că nu am ştiut până când tipul n-a scăpat.
Nu pricep. Piesa pe care tipul a furat-o arată ca
o mâzgălitură făcută de nepotul meu înainte să tragă un pui de somn.
Păi şi de ce îmi mai spui acum?
Pentru că am căutat lista de preţuri a chestiei acesteia.
Valoarea picturii e estimată la 8 milioane de dolari.
E un gen de sumă care ar alerta un supererou ca tine.
Stai în spatele liniei galbene.
Ţi-am spus de nenumărate ori. Trebuie să închid, George.
Tocmai mi-ai salvat viaţa.
- Eşti bine? - Da. Tu?
- Da, sunt bine. - Cum te cheamă?
Nu contează. Din moment ce nu ai nimic...
Nu, uite ce. Când o să-i spun soţiei mele
ce mi s-a întâmplat azi, o să vrea să ştie
numele celui care m-a salvat.
- Te rog. - Jim. Jim Powell.
Jim, sunt Dave Cotten. Mulţumesc mult.
E în regulă.
Daphne a descărcat o serie de gânduri extrasenzoriale,
şi acum a prins din urmă.
Bine, e fascinant.
Pun asta pe seama stresului acumulat în ultimele luni
în combinaţie cu dezechilibrul hormonal
al unei adolescente.
Mă pot identifica cu asta şi aproape sunt adult.
Katie, ce vrei să zici prin "aproape"?
Nu sunt sigură dacă practic sunt adult.
Ce? Bine, deci s-a uitat cineva la dvs.,
şi e ca şi cum s-ar fi uitat fix
în cortexul prefrontal?
Katie, eşti îndrăgostită.
E un diagnostic valid.
Am toate simptomele obişnuite:
Anxietate, stânjeneală, temeri.
Nu aşa trebuie să te simţi
- când eşti îndrăgostită. - În cazul meu, aşa e,
pentru că dragostea duce la angajamente
şi angajamentele duc la intimitate,
şi aceasta...
A... Dovedit că e un teritoriu neexplorat.
Katie, spui că mai eşti...
În liceu,
am decis că îmi voi aştepta dragostea adevărată,
cum l-a aşteptat Morpheus pe Neo în Matrix,
dar cu relaţii sexuale. L-am aşteptat aşa de mult,
încât la un moment dat, am...
Nu m-am oprit din a-l aştepta,
şi nu sunt sigură cum să-i explic asta lui Joshua.
Sunt sigură că aşa simte şi el,
nu-i va păsa.
Nu care cumva să vă ridicaţi. Răspund eu.
Stai. Vin.
- Jim. - Dave?
Mulţumesc mult!
Nu face nimic. Nu am făcut cine ştie ce.
Ţi-am spus că aşa va zice. Ea e soţia mea, Michelle. Bună.
- Copiii noştri Chloe şi Troy. - Intraţi.
Îşi doreau mult să te cunoască.
Bună. Sunt Dave.
Bună.
Ne scuzaţi că vă întrerupem seara
- în familie. - Aceasta e familia mea.
Soţia mea Stephanie, Daphne, şi J.J.
Probabil sunteţi aşa de mândri de el.
Suntem. Doar că nu ştim de ce sunteţi şi voi.
Ce, nu i-ai spus?
Erou şi modest.
Ai zice că salvezi viaţa cuiva zilnic.
Ar fi prea de tot zilnic.
Nu prea mă pricep la gătit,
dar mă pricep la mâncat,
şi Dave poate să facă la grătar orice.
Ne-ar plăcea dacă aţi veni mâine la noi acasă
la un grătar. Vă rog. Măcar atât să facem
pentru a-i mulţumi celui care a salvat
- viaţa soţului meu. - Ce drăguţ din partea ta,
- dar din păcate, va trebui să... - Acceptăm. Ne-ar face plăcere.
Unde ţi-a fost capul? Nu putem lua masa cu aceşti oameni.
De ce? De când avem aceste puteri,
nu ne petrecem timpul cu alte familii.
Ne izolăm doar.
Ne petrecem serile
având conversaţii în şoaptă despre super ticăloşi,
şi suntem comparaţi cu eroii din benzile desenate
de George şi Katie.
Nu ar fi plăcut ca o seară,
să o petrecem ca o familie normală, cu o familie obişnuită,
făcând lucrurile pe care le fac familiile obişnuite?
Dacă ne pun întrebări obişnuite
cum ar fi, cum ai buşit autobuzul în loc să fie invers?
Am râde de ideea asta absurdă
că un om ar fi mai puternic ca un autobuz,
exact aşa cum am fi râs acum trei luni.
Salut, George. Mai ştii când mi-ai spus să te sun
data viitoare când una din picturile acelea sunt furate?
Acum e cazul.
A fost declanşată alarma silenţioasă. Muzeul districtului. Acum.
Pictura jos şi nimeni nu va păţi nimic.
Traducerea şi adaptarea: Phantom www.subtitrări-noi.ro
Pentru comentarii: www.tvblog.ro
No Ordinary Family Sezonul 1 Episodul 11
Tipul era profesionist.
- Era ca James Bond. - Analogia asta nu
merge. Bond era un tip bun.
Cel puţin... Cel puţin l-ai oprit
înainte să jefuiască o pictură foarte scumpă.
Nu înainte să-l las să scape.
Dar poliţiştii au identificat o urmă de cizmă la faţa locului.
Îndată ce pleci de aici, putem verifica asta. Nu pot face asta.
Tipul căruia i-am salvat viaţa ieri,
m-a invitat pe mine şi pe familia mea la un grătar.
Un fel de mulţumire. Stai. Alegi burgeri din suburbii
în locul prinderii versiunii malefice a lui Bond?
Care îţi sunt priorităţile?
Amândouă au... Avantaje.
Nu trebuie să-i impresionezi pe aceşti oameni.
Deja... Deja i-am salvat viaţa tipului.
Ştiu. Nu, doar că... Michelle are ceva ce
simt că ne poate apropia.
Pare mult timp de când nu am avut
pe cineva asemenea mie cu care să îmi pot petrece timpul.
Bine. M-am prins.
- Linişteşte-te. Arăţi superb. - Mulţumesc.
Scumpule?
Mi-ai văzut jurnalul? Ştii tu, cel cu coperta roşie?
Cel în care scriam totul despre puterile noastre?
Scumpo, nu te mai îngrijora.
Ceva de genul acesta nu dispare pur şi simplu.
Aşa e.
Scuze că am întârziat.
Îţi iau altă băutură? Cum îi spuneai acelei băuturi?
Acesta e cel mai popular cocktail
de la cantina Star Wars.
Pe Tatooine,
se pronunţă "doka-bo."
Ce?
Mă uit la tine, eşti aşa de amuzantă şi frumoasă.
Mi-ai înveselit viaţa, Katie.
Nu-mi vine să cred cât de multe s-au
schimbat de când mi-ai căzut cu tronc.
Sunt aşa de norocos că te-am găsit.
Joshua, trebuie să-ţi spun ceva.
- Bine. - E complicat.
Poţi să-mi spui orice.
Pot? Pentru că am obiceiul de a spune prea mult,
şi uneori poate fi deranjant
pentru cei de la care vreau relaţii sexuale.
Katie, ce încerci să zici?
Bine.
Adevărul e că...
Că această băutură e originară din Alderaan,
nu Tatooine,
puţini stiu asta.
Suntem încântaţi că tu şi familia ta aţi putut să veniţi.
Şi eu.
În ultimul timp ne-am blocat
în rutina noastră. Serviciul lui Dave ne face să mergem mai departe.
Boston, apoi Seattle şi acum aici.
Uneori simt că pierd prieteniile
pentru că viaţa e aşa scurtă.
Te înţeleg complet. Uneori ai nevoie să vorbeşti cu cineva
în afară de copiii şi de soţul tău. Despre copiii şi de soţul tău.
Aşa e.
Am mai mult cărbune în garaj.
Lasă-mă pe mine.
Jim, eşti musafirul meu. Nu trebuie.
Nu mă deranjează, serios.
Cumperi din plin, nu?
Chestiile astea erau mai uşoare când eram mai tânăr.
Da. Da, să te ajut. Trebuie să apuc. Gata?
Fain ceasul.
E cadoul de la ziua de naştere primit de la Michelle anul trecut.
- I-am spus să nu-mi zică preţul. - Cânţi?
Pe vremuri, nu aşa de des acum.
Sunt ocupat cu instalarea sistemelor de alarmă.
Da, când eram în şcoala de arte, eram
- într-o trupă. - Serios? Ce gen de muzică?
Era...
- Glam metal. - Pe bune?
Da.
Psihologul elveţian Carl Jung crede că intuiţia
poate fi explicată ca fiind percepţia subconştientului.
Ce băiat isteţ ai.
E o zi importantă
pentru Chloe şi Troy mâine. Prima zi de liceu, nu?
Da, nu ne place să le facem asta
de fiecare dată când ne mutăm, dar par că
- se adaptează mereu. - Vorbeşte în numele tău.
Daphne, tu şi J.J. trebuie să vă oferiţi
că le veţi arăta lui Chole şi Troy şcoala.
Daphne Nicole, nu m-ai auzit?
Dacă vreţi,
eu şi J.J. vă putem arăta şcoala mâine.
Da.
- Mişto. - Ce grijulie eşti.
Ce zici de un toast?
În cinstea noilor prietenii.
Noi prietenii.
Ca să-ţi fie clar.
Toată lumea se potriveşte în obişnuitele tipare sociale.
Avem bătăuşi şi tocilari şi...
Ce fac la masa mea?
Şi fata care se crede şefa şcolii.
În principiu e la fel ca la oricare alt liceu
- la care am fost. - Nu aş sta la masa lui Bailey.
Dacă e ceva care am învăţat din atâtea schimbări de adrese
e că nu-mi pasă ce cred alţii despre mine.
Sunt Bailey Browning.
Actuala şi viitoarea preşedintă a consiliului elevilor.
Şi asta e masa mea. Dumnezeule. Îmi pare aşa de rău.
Habar nu aveam că stau la masa preşedintei.
Cred că ai câştigat alegerile şi pentru cea mai mare nesuferită
din şcoală.
Cine ar alege-o pe ea?
Ei nu. Nu chiar. Candidează fiindcă nu are contracandidaţi,
fiindcă nimeni nu vrea să se pună cu ea.
Pare că ştii cum merg lucrurile. Ar trebui să candidezi.
Eu?
Jumătate din arta guvernării e să ştii ce vor să audă oamenii,
şi te descurci aici.
Hai. Care e cel mai grav lucru care s-ar putea întâmpla?
Bailey şi prietenele ei mi-ar putea face viaţa un chin.
Şi faţă de azi cum e diferit?
Nu poţi şti ce se va întâmpla
a doua zi, şi trebuie să te întrebi,
azi e ziua în care te-ai gândit că vei face ceva important...
Sau ziua în care ai acţionat?
Laboratorul de chimie e destul de mişto,
deşi speram că ştii nişte fete.
Natalie! Vrei să cunoşti o fată de treabă?
Bună, Nat. El e Troy. E nou venit.
Ce faci?
Trebuie să mă duc în clasă.
Pa, J.J.,
şi, Troy, încântată de cunoştinţă.
E bună.
Cam e prietena mea.
Da?
Nu chiar, dar ne-am sărutat odată,
şi de atunci, nu mai ştiu.
De abia mă mai bagă în seamă.
Eşti de treabă, J.J., dar, asta e problema ta.
Fetele vor un băiat rău.
Nu. Natalie e deşteaptă. Nu e aşa.
Ba da. Ştii de ce?
Pentru că e fată. Nu contează cât de isteaţă e.
Pe mai târziu.
M-am simţit aşa de bine la familia Cotten.
Da. A fost plăcut să ne petrecem
timpul cu o familie normală.
Ea a sunat şi a întrebat dacă vreau să beau ceva cu ea mâine seară.
- Mă bucur că m-a sunat. - Steph, e bine să faci asta?
Cu cât ne apropiem de oameni,
cu atât lucrurile se vor complica mai mult.
Nu se complică. E doar o soţie şi o mamă...
... Exact ca mine.
- Mai vrei vin? - Da, te rog.
M-am simţit bine în seara asta.
Bine.
Nu fac asta prea des.
Să te pui într-o situaţie jenantă la intrare?
Nu. Mai fac asta din când în când.
Nu am multă experienţă la
ce se întâmplă după întâlniri.
Cred că asta e partea când
- trebuie să te invit la un pahar, poate. - Bine.
Da? Bine.
Bine.
Bine, deci, cred că am nişte...
Nişte cutii de suc, deci...
Înainte să facem
ce cred că vom face,
ar trebui să ştii că,
o să te duci unde niciun bărbat n-a ajuns vreodată.
Ce?
Sunt virgină.
Bine.
Te-am speriat complet, nu?
Nu, e...
Ar trebui să plec.
Ia uite, ieşi pe afară îţi faci prieteni noi. Ştiu.
A trecut mult de când n-am mai cunoscut un cuplu
de care să ne placă amândurora.
Nu a trecut aşa de mult. V-a plăcut de mine şi Hannah.
Nu v-a plăcut de mine şi Hannah?
Ţie nu ţi-a plăcut căsnicia voastră. De aceea ai divorţat.
Spuneam şi eu,
e plăcut să cunoşti oameni cu care putem vorbi lucruri normale.
Fără supărare. Când ne întâlnim noi,
vorbim numai de jafuri şi de eroul din mine.
Nu e adevărat. Vorbim şi despre alte lucruri.
Bine. Despre ce ai venit să-mi vorbeşti azi?
Despre jaful din lumea artei.
Fii atent. În ultimii doi ani,
hoţii profesionişti au spart muzee din Boston şi Seattle.
- Boston şi Seattle? - Da. De ce?
Nimic. Înainte ca familia Cotten să locuiască aici,
au locuit în Boston, şi înainte,
- Seattle? - Şi nu crezi că...
- Nu. - De ce nu?
Pentru că Dave e un tip normal.
Şi tu erai odată!
Poate că ai investit prea multă încredere în tip,
privindu-l ca pe prieten şi nu-l mai poţi privi obiectiv.
N-am investit prea multă încredere în Dave. Serios?
Ai salvat viaţa tipului. Cânţi la tobele din garajul lui.
Soţiile voastre o să bea ceva diseară.
Sunteţi chei şi la o aruncătură
de muzică Bee Gee de schimb de soţii.
Nu spun că el e tipul.
Spun doar că ar trebui să fim atenţi.
Să fim cu ochii în patru.
Între timp, trebuie să patrulezi în muzeu. De ce?
Orice ar fi hoţul, a încercat şi a dat greş.
Nu. Când e vorba de o asemenea sumă de bani,
înseamnă că tipii au fost angajaţi de cineva.
Piesa e vândută în avans unui cumpărător.
Nu va renunţa la atâţia bani.
Tipul va da lovitura iar,
şi când o va face, trebuie să fii pregătit.
E grozav.
Salut. Întrerup?
- Ce vrei să zici? - Crede că mă dau la tine.
Asta vrei să zici, nu?
Aşa pare.
- Nu, doar m-a salutat. - M-a salutat şi pe mine
mai devreme, fără să-mi atingă părul
sau să-mi şoptească în ureche.
Spui că ţi-ai fi dorit să-ţi fi făcut asta?
Serios, omule. Ce faci?
Ştiu ce încercam să fac...
Până când ai venit tu.
Ştiu să-mi port de grijă, J.J.
Dacă continui să te întâlneşti cu el, va trebui.
Nu te mai băga, Troy, te rog.
Aş putea, sau...
Sau ai putea fi bărbat şi ai putea să mă înfrunţi.
Da, asta credeam şi eu.
Doamne. Cred că sunt beată.
În sfârşit.
Nu-mi vine să cred cât de mult ai băut.
E impresionant chiar şi pentru un docher de 136 kg.
Am un secret.
Am un metabolism extrem de rapid,
şi funcţionează mai repede decât metabolismul celorlalţi.
Mai rapid? Acum spune-mi un secret de-al tău.
Bine.
Când şofez...
Ascult radioul...
Dansez până nu mai pot, şi sper în gând
că şoferii de lângă mine se uită la mine.
- Ce? - Ce?
Bine, rândul tău. Spune alt secret.
Bine. Am unul mare.
Da?
Ceva nebunesc.
Nu-ţi pot spune.
Hai.
Dar îţi pot arăta.
Bine.
Bine. Aşteaptă aici.
Bine. Stai acolo. Bine.
Nu clipi.
Să nu clipeşti.
- Bună! - Bună!
Mă pregăteam să-i arăt lui Michelle ce pot face.
Ce poţi face?
Vorbeşti aiurea.
Ba nu. Fuguţa mea.
Ai băut.
Ai băut mult.
Bine.
- Eşti super puternic. - Bine.
Bine, când se va trezi mâine
cu o mare mahmureală, spune-i că m-am simţit foarte bine.
- Sigur. - Bine.
- Pa. - Pa.
Eşti super puternic şi eu am fuguţa mea.
Şi de aceea nu avem prieteni,
pentru că îndată ce te apropii de oameni,
vrei să le spui secretele tale,
şi familia Powell nu poate face asta.
Îngheţ de frig uitându-mă la acest muzeu...
Îmi e şi foame.
Oare ar livra cineva o pizza
pe un acoperiş?
Te înţeleg. Şi mie mi-e foame.
Serios? Ce pleoscăi acolo?
Stai, George. Lucrurile sunt în mişcare.
Îţi păstrez nişte resturi.
Te-am prins!
Dave?
Au fost jafuri în muzee de artă
în ultimele trei oraşe unde a locuit familia Cotten.
În plus, ultima a fost comisă de un tip
care purta un ceas care semăna cu al lui Dave.
Doamne. Scumpule, vocea ta sună ca un capsator de
tapiţerie în capul meu. Nu înţelegi? Totul are logică.
Sunt mahmură, dar tu eşti cel care pare beat.
Nu ai de unde ştii că Dave Cotten a fura acea
pictură. Nu ai de unde ştii că n-a făcut-o.
Familia Cotten e o familie complet normală.
Aşa zic şi oamenii despre noi.
Îţi dai seama că nu te-ai fi gândit că prietenii noştri
ar putea fi infractori înainte să-ţi primeşti superputerile?
Nu, nu m-am gândit că prieteni noştri sunt infractori
până când ne-am împrietenit cu nişte infractori.
Trebuie să vorbesc cu Dave.
Jim, doar... Te rog nu-l acuza de nimic.
Nu-ţi face griji. Îl iau uşor.
Ai citit ziarul
despre jaful de azi noapte?
Cred că au dat dat o spargere la muzeul de artă din district.
N-am auzit.
Da. Secţia de poliţie e pe jar.
Cred că au o pistă bună.
Camerele de supraveghere au întrezărit
ceasul infractorului.
Un ceas? Nu pare o pistă prea bună.
Depinde cât de mult se poate distinge.
Ca cel pe care l-ai purtat deunăzi.
Da?
Da.
E ciudat că a fost un jaf la muzeele de artă
din fiecare oraş în care ai locuit.
Jim, mă acuzi de ceva?
Nu, nu. Vorbeam şi eu.
Serios? Pentru că nicio conversaţie pe care am avut-o
cu un prieten nu a implicat ca respectivul să mă acuze că aş fi hoţ.
Votaţi pentru Powell.
Nu-mi vine să cred că mă faci să candidez la preşedinţia consiliului.
Fii tu însuţi. Eşti aşa intuitivă.
E ca şi cum mereu ştii ce gândesc ceilalţi.
Trebuie să le arăţi oamenilor asta.
Votaţi pentru Powell! Iei un anunţ?
Nu pot citi asta acum.
Burrito-ul de la cantină mă face să vărs.
Votaţi pentru Powell. Powell pe post de preşedinte?
Ştiam eu că nu trebuia să-mi las hainele
în vestiar. Miros ca o lădiţă cu nisip a pisicilor.
Bună. Votează-mă.
Bună. M-ai vota?
Chiar trebuie să-mi sun iubitul.
De ce nu pot să-mi folosesc mobilul aici?
Mersi. Deja ştiu cu cine votez,
dar baftă.
O să te fac praf.
Se pare că am şi eu o superputere.
E vorba de intenţiile cu chipeşul şi cam misteriosul bărbat
din apartamentul meu. Să ştii că ai făcut ce trebuia.
Dacă nu poţi fi cinstită cu Joshua,
atunci poate nu e Matrix-ul tău.
Neo. Ştiu... Mi-a plăcut mult de el.
Era fermecător, şi...
Chiar mă asculta când îi vorbeam.
Aşa e. Uite ce, îmi pare rău, Katie.
Se pare că mi-am pierdut jurnalul.
- Mai ştii dacă l-am adus la muncă? - Mă scuzaţi.
N-am ştiut că ne întoarcem la problemele dvs.
Scuze. Aşa e. Spune-mi despre Joshua.
Nu cred că am programat o întâlnire.
Ies din joc.
Bine.
Poţi să dezvolţi subiectul?
Nu mai lucrez pentru tine,
nu mai fac lucrurile de care îmi e ruşine...
Aceste abilităţi, nu merită preţul plătit.
M-am transformat în altceva.
Asta e şi ideea, nu?
Nu e vorba de puteri.
Mă refer la lucrurile pe care m-ai obligat să le fac
ca să le păstrez.
Corect, dar...
Uite cum stă treaba cu puterea.
Odată ce ai avut-o,
te întrebi cum ai trăit fără ea.
Poate că am găsit altceva fără de care nu pot trăi.
Stai puţin.
Am avut dreptate.
Doctorul Andrews a pus mâna pe tine.
Nu înţelegi?
Nu va funcţiona asta.
Tu nu poţi fi niciodată ce-i trebuie ei,
şi ea nu poate accepta ce eşti...
Sau ce ai făcut.
Mai vedem noi.
Nu stiu unde mi-a fost capul
când l-am acuzat într-un asemenea fel.
Nu avem nicio dovadă solidă, şi acum voi risca o prietenie,
şi nu prea am partea de astea în ultimul timp. Obişnuieşte-te.
Nici Batman nu şi-a făcut un cerc mare de prieteni,
şi Peter Parker mereu îl scotea din sărite pe unul din amicii lui.
Deci o mare putere e însoţită de o mare singurătate? Nu, zic şi eu
poate ar trebui să încerci, o altă abordare cu Dave.
Ce, să intru prin efracţie în casa lui
- şi să caut o dovadă? - De fapt mă gândeam
la ceva mai subtil.
Tot riscant, chiar şi pentru supereroi...
Nişte scuze.
Dave!
Dave?
Jim?
- Michelle. - Ce cauţi aici?
Ai revenit să-l acuzi pe nedrept pe soţul meu de altă infracţiune?
Nu cred că acuzaţiile mele au fost nefondate.
Pânza furată e în garajul tău,
ca să nu mai spun că cizmele se potrivesc cu
cele de la jaful de azi noapte.
Poate că sunt cizmele hoţului,
dar nu sunt ale lui Dave.
Michelle, nici mie nu mi-a venit să cred...
Sunt ale mele.
Bună, Steph, sunt la familia Cotten,
şi trebuie să-ţi vorbesc neapărat,
însă prefer în persoană,
dacă nu te superi.
Ce e? Ai avut dreptate în privinţa lui Dave.
Normal. Ţi-am spus eu. E Michelle. Ea e hoţul. Am văzut pictura.
Ce?
Dave nu e implicat. Ea a fost vinovata în tot acest timp.
Da. Trebuie să mă ajuţi, Steph.
Ştiu cum să prind un tip rău...
Dar îmi place de aceşti oameni. Ne-au invitat în casa lor.
Ne-am apropiat de ei. Ce trebuie să fac?
- Ce ar face un adevărat super erou? - Nu ştiu,
dar aici e vorba de viaţa reală. Ei sunt oameni reali.
De aceea nu trebuia să ne facem prieteni! Nu, ai dreptate.
E prietena mea, deci lasă-mă să mă prefac ca atare.
Te-au prins, Michelle.
Orice ar fi văzut Jim a dispărut de mult. Nu mai contează.
Îndată ce spune poliţiei, o să-ţi distrugă viaţa,
căutând dovezi pentru a te condamna,
şi le vor găsi, nu?
Dacă nu aici, atunci în Boston ori Seattle.
Serios. Chiar vrei ca familia ta să treacă prin asta?
Când Chloe avea 9 ani şi Troy 7,
Dave a fost concediat, nu mai găsea de lucru.
Facturile erau din ce în ce mai mari,
plus aveam de crescut doi copii, plus ipoteca.
Şi m-am angajat
ca asistentă la custodele unui muzeu.
Un tip ce se dădea omul de serviciu
aflase că aveam specializarea în istoria artei,
şi m-a întrebat dacă aş vrea să-l ajut cu ceva plănuit de el.
Trebuia să fie o singură lovitură,
ca să ne scoată din faliment.
E uimitor cât de rapid
devine un mod de viaţă
ceva care nu credeai că poţi face.
Înţeleg, dar nu înseamnă că e şi bine.
Dă-ne o zi.
Putem împacheta şi pleca din acest oraş şi în drum spre următorul...
Ştii că nu pot face asta. Te rog să te predai.
Avem un prieten care e asistent de procuror.
Te poate ajuta.
Bine.
Bine. Doar...
Lasă-mă să vorbesc cu Dave şi copiii prima dată, te rog.
Trebuie să le spun eu.
Bine.
Şi apoi?
Mă voi preda.
Bună.
Bună. Trebuie să vorbim...
Despre ce ai făcut ieri.
Ştiu. A fost imatur şi am fost ca un neanderthall.
Poate mai mult homo habilis decât neanderthall, dar...
- A fost uimitor. - Da?
Niciun tip nu a
m-ai lovit cu pumnul pe cineva pentru mine.
Poate că nu sunt mai evoluată ca tine,
dar... mi-a plăcut.
Mă suni mai târziu?
Da. Clar.
Bravo.
Bun şi croşeul.
Nu pricep. Am fost de treabă cu tine.
Ştiai ce simt pentru Natalie. Voiam să... Ratezi şansa?
Oricine şi-ar fi dat seama că începea să
te considere un prieten. Trebuie să remediez situaţia.
Stai. Voiai să-ţi dau un pumn?
Cum am spus, fetelor le plac băieţii răi.
Acesta e doar începutul.
Dacă vreţi o preşedintă de clasă
care cunoaşte liceul Pacific Bay,
care ştie cum să rezolve lucrurile pe aici,
atunci vă rog votaţi pentru Bailey,
pentru că un vot pentru mine înseamnă un vot pentru binele vostru.
Bună.
Sunt Daphne Powell.
Am auzit o mulţime de idei bune azi...
Despre ziua Sfântului Valentin şi bomboane la cutie însoţite de urări,
şi balul bobocilor şi al celor dintr-a XII-a,
dar voi fi sinceră.
Chiar nu-mi pasă de lucrurile acelea,
şi sunt sigură că multora dintre voi nu vă pasă.
Adică...
Mi s-a luat să fac un drum lung până la şcoală.
Vreţi să deschidă dimineaţa poarta din vest,
ca să nu mai ocoliţi două străzi ca să ajungeţi în clasă.
Vreţi să puteţi
folosi celularele în hol după ore
şi să facă vestiarele mai moderne,
pentru că miros ca... Păi, ca nişte vestiare.
Ştiu că mulţi dintre voi vreţi aceleaşi lucruri,
pentru că asta contează la şcoală, lucruri practice,
şi dacă vreţi o preşedintă care ştie ce vă frământă,
care ştie ce vreţi,
atunci cred că alegerea e clară.
Mulţumesc.
E incredibil.
A trimis-o vreodată Superman pe Lois să doboare tipul rău?
În primul rând, Stephanie nu e o "Lois."
Şi în al doilea rând, amândoi am discutat şi am decis că...
Michelle nu era periculoasă? Aşa e. Am uitat.
Pentru că sunteţi prieteni, şi o renumită hoaţă de artă
nu ar minţi o persoană pe care o cunoaşte de cât, cinci zile?
Uite ce, Stephanie vroia să se ocupe de asta.
În plus, dacă e să ştiu ceva despre soţia mea e asta:
Nu şi-ar pune viaţa în pericol.
Aici are loc întâlnirea?
Ştii tu, cea în care să-i spui familiei tale
că te duci la puşcărie? Te-am urmărit
- până aici, Michelle. - Nu. Le voi spune.
Trebuia să mai fac o ultimă mişcare
ca să fie în siguranţă cât timp sunt plecată.
Pleacă. Trebuie să pleci.
Acestor oameni nu le plac surprizele, Stephanie.
- Trebuie să pleci de aici. - Nu dacă nu vii cu mine.
Cine naiba e asta?
Nimeni. Tocmai pleca.
- Nu până nu ştiu cine naiba e. - Nu, linişteşte-te! Linişteşte-te.
E doar o prietenă. Nu ştie nimic.
Poliţia e deja pe drum, deci îţi sugerez să intri în maşină şi...
- E o poliţistă. - Nu, nu e.
Michelle. Te rog...
Michelle, va fi bine. Va fi bine.
Te voi duce la spital.
Mi-ar prinde bine o margarita acum.
Am venit să-ţi mulţumesc că mi-ai salvat viaţa.
Dacă nu eram eu,
nu ai fi fost în pericol.
Da, dar dacă nu apăream...
Aş fi putut scăpa...
Până data viitoare.
M-am uitat în ochii tăi şi ţi-am spus că mă voi preda, dar...
Nu intenţionam să mă opresc, Stephanie.
Aş vrea să fi avut o şansă de deveni prietene.
Prietene adevărate.
Michelle, încă putem deveni.
Da.
Poate într-o zi.
De ce nu mi-am dat seama?
Uneori treci cu vederea lucrurile pe care nu vrei să le vezi.
E vina mea.
Am încercat să înţeleg lucrurile la
care nu găseam o explicaţie plauzibilă.
N-am pus întrebările pentru că n-am vrut să aud răspunsurile.
Toată lumea are secrete.
Nu asemenea secrete.
Asta e chestia la secrete.
Nu ştii ce ascund.
Oricare ar fi secretul tău, Jim Powell, mi-ai schimbat viaţa.
E grozav, George.
Da, da, îi voi spune lui Steph. Mersi.
Folosindu-se de numărul de înmatriculare,
poliţiştii au putut să-l aresteze pe cel care a împuşcat-o.
Hei, sunt veşti bune.
Atunci de ce mă simt aşa prost?
O familie a fost destrămată din cauza a ceea ce am făcut.
Săraci copii.
Viaţa li se va schimba pentru totdeauna.
Da, şi care era alternativa?
Să nu facem ceva?
Trebuia să nu opresc autobuzul care
era să îl lovească pe Dave Cotten?
Şi asta ar fi destrămat familia lor.
Doar că...
Voiam să fiu apropiată de Michelle.
Voiam să am o prietenă în faţa căruia să mă destăinui, la care...
Înţeleg, înţeleg,
dar... Să avem încredere în cineva cu secretele noastre?
Va dura ceva timp.
Ce?
M-a făcut să mă gândesc la Katie.
Poate că deja ţi-ai găsit prietena.
Da.
Ce rapid e.
Sper că ai ţinut minte că vreau cu mult caşcaval.
Când mi-ai spus că eşti virgină,
îmi pare rău că nu m-am descurcat mai bine.
Noi doi ne apropiam mai mult decât credeam.
Nu mă aşteptam la asta.
Nu contează cât de în vârstă sunt,
nu-mi voi cere scuze
că vreau să fiu cu cineva care mă iubeşte.
Katie... Nu la asta mă aşteptam la început.
Pentru că a trebuit să fac o alegere...
O alegere foarte importantă.
Şi te aleg pe tine.
Pe tine.
Bine, nu vreau să descurajez un moment tandru,
dar când spui că mă alegi pe mine
vrei să zici...
Traducerea şi adaptarea: Phantom www.subtitrări-noi.ro
Pentru comentarii: www.tvblog.ro