Ajutor! Să mă ajute cineva...
Nu-mi mai simt picioarele! Te implor!
O să mor!
Au trecut...
au trecut 7 minute.
Ajunge!
E mai rău decât te aşteptai?
Mă... mă sufoc.
Ce faci?
Lasă-mă să ies. Te implor!
Dă-mi drumul...
Da, e mai rău!
Opreşte! Nu!
Dă-mi drumul! Dă-mi drumul!
Dă-mi drumul, te rog!
Te implor!
N-a luat nimic cu el, cu excepţia fotografiilor.
Mereu spunea că fotografiile sunt adevărata sa familie.
Ce facem cu toate astea?
Intră.
- Cum se simt oamenii tăi? - Se adaptează situaţiei.
Am înregistrat oficial demisia. Jason Gideon nu mai e agent F.B.I.
O să ţină prelegeri?
Nu. A dispărut.
Îi suntem recunoscători pentru anii în care a servit Biroul.
Îi căutăm un înlocuitor.
V-aţi mişcat repede...
Conducerii nu-i place să lase posturile neocupate prea mult timp.
Aş vrea să ştiu ce părere ai.
Mulţumesc.
- Domnule, suntem toţi. - Mulţumesc.
S-a întâmplat ceva?
Avem patru victime în Oregon. Doi bărbaţi şi două femei.
- Mă ocup eu de asta. - Vă rog.
Ştiu că vă întrebaţi cu toţii despre ce e vorba.
Şi...
ştiţi că-l cunosc pe Jason de multă vreme. Aflaţi că că habar n-am ce s-a întâmplat.
Dar nici n-are importanţă.
Ce contează e că suntem aici şi că ne vom continua treaba.
Biroul din Portland a descoperit o groapă comună cu trei cadavre în ea.
Toţi au fost ucişi acum şase luni.
ÃŽn apropiere, au mai descoperit Ã®ncÄƒ un cadavru.
Victimele au fost ucise Ã®n multe feluri: unul a fost ars de viu, altul - asfixiat...
Nici urmă de molestare sexuală.
Tortura denotă sadism, asta-i clar.
Lipsa preferinţei sexuale nu ne permite să depistăm dacă A.N.-ul e bărbat sau femeie.
De obicei, criminalii în serie femei îşi păstrează modul de operare.
Se pare că individul nostru are preferinţe extrem de variate.
Ultima victimă e Jenny Wittman.
A fost descoperită ieri. Cauza morţii: asfixiere.
De cât timp lipsea de-acasă?
N-a fost declarată dispărută.
- Şi ceilalţi? - Doar unul dintre ei.
Unul din patru?
Rick Holland a fost dat dispărut acum nouă luni, dar n-a fost găsit.
Familia i-a găsit maşina lângă o gară.
Mai important însă este faptul că au primit emailuri de la el, în care spunea
că are nevoie de timp să se liniştească.
Şi familia a crezut?
Se pare că alternativa era mult mai greu de acceptat.
Contactarea familiei victimei poate fi un semn de remuşcare.
Psihopaţii nu-şi scuză niciodată comportamentul.
Individul şi-a acoperit urmele, atât.
Şi-a ţinut.
Deci...
Avem trei victime în prima groapă şi pe Jenny Wittman în a doua.
Crezi că există un şablon?
Greu de spus.
Dacă-i aşa, atunci...
or să mai fie două victime.
Criminal Minds - S.3, ep.3 "Scared to Death"
Traducerea şi adaptarea: baltzatu
Filosoful taoist Lao Tzu scria:
Cel care controlează e puternic,
dar cel care s-a autoperfecţionat e mult mai puternic.
Mai verificăm o dată dosarul trimis de oficiul din Portland?
În prima groapă comună au fost descoperiţi doi bărbaţi şi o femeie.
Toţi aveau între 25 şi 30 de ani.
Toţi erau morţi de... 6 luni?
Par a fi trei moduri distincte de operare.
Gary Taylor, "Lunetistul fantomă", proceda la fel ca A.N.-ul nostru.
Îşi schimba modul de operare în funcţie de situaţia în care se găsea.
Şi ultima groapă?
Femeie, 28 de ani, moartă acum maxim 48 de ore.
A fost asfixiată.
Bine că i-am descoperit locul unde-şi aruncă victimele.
Imediat ce va afla, e posibil să fie presat de faptul că-l urmărim.
E posibil să comită greşeli.
Alo! Copii!
Uită-te în jos.
Ştiam.
Noroc că eşti drăguţ, doctore.
Atenţiune, naţiune...
individul candidează la titlul de "cel mai josnic", pozând în victimele sale.
A mai păcălit două din familiile victimelor că totul e în regulă,
după ce victimele dispăruseră.
Unul dintre emailurile false primite se părea c-ar proveni de la fiica lor.
Spunea c-a întâlnit un tip şi c-o ia cu el câteva săptămâni în Australia.
Familia a contactat mult prea târziu oficialităţile australiene.
Individul ştie foarte multe detalii personale despre victimele sale.
Cum a reuşit să le acceseze conturile de email?
Numele era acelaşi, dar contul era făcut pe un alt site. Familiile n-au observat.
Vă anunţ imediat ce găsesc alte indicii.
Aici Garcia - transmisiune încheiată.
Tipul e ingenios.
Să mai verificăm o dată detaliile, să ne asigurăm că nu ne-a scăpat nimic.
Dvs. trebuie să fiţi cei de la B.A.C. Sunt ag. Bill Calvert.
Bună. Sunt Jennifer Jareau.
Dânsul e ag. special Aaron Hotchner.
Dânşii sunt ag. Morgan şi Prentiss Dânsul e dr.Reid.
Vă mulţumesc că aţi venit să ne ajutaţi.
Sunteţi din Boston, nu?
Accentul e uşor de depistat, nu-i aşa?
Am vrea să verificăm apartamentul lui Jenny Wittman.
V-aş conduce personal, dar trebuie să mă întâlnesc cu o familie,
aşa că o să rog un agent să vă însoţească.
Mulţumim.
- Rămân să studiez victimologia. - Super.
Mi-ar prinde bine ajutorul tău. Dacă descoperim ceva, vă sunăm.
- Putem să ne aşezăm aici? - Da, e foarte bine. Chiar aici.
Apartamentul lui Wittman e la etajul patru.
Încapi şi tu?
Lasă... ne vedem sus.
Termină.
- De ce nu porneşte? - Nu ştiu.
Nu... termină!
- Nu mai... - Ce-ai?
- Termină! - De ce?
Pentru că anual mor şase oameni în accidente de lift,
iar alţi 10.000 sunt spitalizaţi. Aşa că potoleşte-te.
Şansele par a fi de partea noastră. Ţi-e frică, Reid? Ţi-e frică!
Nu mi-e frică.
Sincer să fiu, nu-mi place că sunt cu tine în lift.
Dacă apăs pe ăsta, oare ce s-o întâmpla?
Bun...
Apasă pe... aşa.
Apasă!
Apăs, dau drumul. Aia fac. Nu se-ntâmplă nimic.
Forţează... forţează uşa.
Încearcă să... aşa!
E blocată, frate.
A, nu! Nu tocmai azi!
Nu azi...
Hotch?
Hotch!
Aleluia!
Voi sunaţi? Aţi păţit ceva?
Îţi spun mai târziu.
Au mai trecut pe-aici unii de la F.B.I. şi acum două zile. N-au găsit nimic.
Noi suntem de la Brigada de Analiză a Comportamentului.
Ce-i aia?
Studiem comportamentul uman, nu ne limităm la a căuta dovezi.
Încercăm să aflăm de ce a preferat ucigaşul s-o omoare chiar pe ea.
Locul ăsta a fost locuit intens.
Se pare că aici îşi petrecea majoritatea timpului liber.
Niciun mesaj pe robotul telefonic.
Băieţi!
Ia veniţi încoace.
Pe marginea căzii sunt tot felul de produse cosmetice, dar duşul n-a fost pornit deloc.
Ce te face să afirmi asta?
E plin de cutii. Îl folosea pe post de debara.
Aţi observat vreo ciudăţenie la Jenny?
Ştiţi ceva?
În două luni, de când s-a mutat aici, a mers tot timpul pe scări.
N-a folosit liftul niciodată.
Nu pot s-o condamn.
Am aflat că lui Jenny nu-i plăceau spaţiile înguste şi lifturile. Ce altceva mai avem?
Ştim că urmăreşte oameni noi sosiţi în oraş, fără prieteni sau cunoştinţe.
Jenny se încadra în şablon. A fost o victimă sigură.
Pariez că avea impresia că nimeni nu se va interesa de ea.
Am revizuit de-atâtea ori detaliile legate de acest caz
încât le visez noaptea.
E bine să fii mereu pregătit.
Iertaţi-mă că vă întrerup, dar adineauri am vorbit cu familia lui Jenny Wittman.
Aţi descoperit ceva nou?
Nu erau prea apropiaţi. Femeia voia să înceapă o viaţă nouă.
Aşa că a plecat de-acasă.
Nici Garcia n-a descoperit vreo legătură între victime.
Provin din medii socio-economice diferite, au educaţii diferite şi servicii diferite.
Dar toţi s-au mutat în Portland singuri, fără familii sau prieteni...
Unul era divorţat, restul erau burlaci.
Ăsta e singurul element comun. Se mutaseră de curând şi locuiau singuri.
Şi eu sunt cam la fel.
M-am transferat aici acum o lună.
Am 30 de ani, sunt necăsătorit, şi, cum muncesc atât de mult, nu prea am prieteni.
Aş vrea să verific toate dovezile găsite în locuinţele victimelor,
şi apoi aş vrea să-mi spuneţi absolut tot legat de mutarea Dvs. în Portland.
Desigur.
Individul ăsta... le dă foc, îi spânzură, îi sufocă...
De ce ucide în atât de multe moduri?
Exact asta încercăm să aflăm.
Mami, nu stinge lumina! Te rog!
Termină cu văicărelile!
Mi-e frică!
Dacă mai scoţi un cuvânt, ştii ce te-aşteaptă.
Mami! Nu mă bate cu cureaua! Te implor!
Nu!
Mami, nu! Te implor!
Nu!
Te implor!
Patrick! Îmi pare foarte rău că te-am lăsat să aştepţi.
Nu ştiam că secretara mea şi-a luat liber azi.
Nicio problemă. Am avut cu ce să-mi ocup timpul.
Îţi mulţumesc că ai venit la ora asta. Îţi convine mai mult să lucrăm seara?
Da. E perfect că mă primiţi după ore.
Aceasta e a patra şedinţă.
Povesteşte-mi despre progresele tale.
M-am gândit la ce mi-aţi spus.
Vreau să trec la faza următoare.
Recunosc numele. Le-am văzut pe site.
Câţi specialişti lucrează la Institutul Goodman?
Cincisprezece.
Căutăm încă unul, care să facă vizite la domiciliu.
Pentru agorafobici?
Unii pacienţi ştiu ce e mai bine pentru ei, dar nu găsesc în ei curajul de a trece
terapia comportamentală.
Eu m-am gândit că trebuie s-o fac.
Nu mă tem de nimic altceva decât de teama însăşi.
Aşa se zice.
Ce-aţi făcut prima oară după ce v-aţi mutat aici?
Am căutat cea mai bună cafea din oraş şi m-am mutat lângă localul cu pricina.
Bun... v-aţi mutat, v-aţi acomodat cu zona...
- Am făcut abonament la o sală. - Bine. Ce altceva ar mai fi?
Am căutat un doctor, un dentist şi o curăţătorie.
Credeţi că-şi racolează victimele din astfel de locuri?
E posibil.
Nu se ştie niciodată ce găseşti după colţ.
Trebuie să verificăm doar patru cartiere.
După asta nu m-am mai dus în tabere sau excursii.
Nici acum nu ştii să înoţi?
Nu, n-am învăţat. De fiecare dată când vedeam apă, intram în panică.
Uite unde ai ajuns azi.
Te descurci foarte bine, Patrick.
Se poate...
Organismul uman ia contact cu apa mult înainte de a lua contact cu aerul.
De fapt, apa este cel mai natural lucru de pe pământ.
N-o să-ţi facă niciun rău.
N-am fost niciodată atât de liniştit în apropierea apei.
Eşti aşa datorită faptului că ai recunoscut că ai nevoie de ajutor.
Acesta e cel mai greu lucru.
Tot ce trebuie să facem acum e să stavilim această frică.
Credeam că mergem în vreun laborator sau aşa ceva. Eu...
În mijlocul naturii, terapia comportamentală e mult mai eficientă.
Poţi simţi cu adevărat cum stau lucrurile.
Cum te simţi?
M-au trecut toate transpiraţiile.
E absolut normal.
Vrei să luăm o pauză?
Nu.
Hai să terminăm odată.
Bun. Ştim că, în ultimele şase luni, poteca din pădure a fost cimitirul personal
al A.N.-ului nostru.
Poteca nu-i mai stă la dispoziţie.
În concluzie, a fost obligat să-şi schimbe parţial modul de operare.
E un lucru foarte neplăcut pentru indivizii care tind permanent să deţină controlul.
A reuşit să ascundă primele trei crime pentru că a fost mereu meticulos,
de la alegerea victimelor şi până la îngroparea lor.
Nouă nu ni se pare că ar alege un anumit tip de victimă.
Desigur, au venit de curând în Portland şi au fost ucişi cu bestialitate.
Credeţi că A.N.-ul îi alege din alte motive, nu-i aşa?
Da, aşa credem.
Torturii îi lipsesc elementele de natură sexuală, lucru foarte rar întâlnit.
Personal, nu cred că e vorba neapărat de o manifestare a puterii,
ci, mai degrabă, de o compensare excesivă a lipsei acesteia.
Individul tânjeşte după control.
Provine dintr-un loc plin de slăbiciuni şi încearcă să demonstreze ce forţă are.
De multe ori, aceasta e o caracteristică a A.N.-ilor de care s-a abuzat.
Lipsa molestării sexuale poate fi o simplă consecinţă a faptului că A.N.-ul e impotent
şi încearcă să ascundă asta.
Un individ obsedat în asemenea hal de control e neajutorat în viaţa de zi cu zi.
Are nevoie de stabilitate, de siguranţă.
Probabil că e căsătorit.
Dacă e impotent, încearcă să salveze aparenţele adoptând un copil.
Un individ atât de metodic îşi organizează viaţa la secundă.
Dacă va fi prins, probabil se va sinucide, neacceptând pierderea controlului.
Din lipsa rănilor de autoapărare deducem că victimele acceptă tortura cu bună ştiinţă.
Aşadar, au fost aduse în această situaţie de cineva pe care-l respectă.
De asemeni, familiile au fost păcălite prin emailuri că victimele sunt în viaţă.
E calculat, inteligent, şi...
o să fie nevoie să facem un lucru la care nu se aşteaptă.
Cum ar fi?
Să avertizăm potenţialele victime, de exemplu.
- Te descurci de minune. - Da, sigur...
Bun... e bine.
Cum te simţi?
Respiră adânc.
Nu, nu mai pot. Gata. N-o să meargă.
E mai rău decât îţi imaginai?
Nu sunt pregătit! Nu!
Ajutor!
E mai rău decât te aşteptai?
Patru victime au fost descoperite în gropile din pădure.
Două femei şi doi bărbaţi, toţi având circa 20 de ani şi mutaţi de curând în Portland.
Dat fiind elementul comun dintre victime, credem că persoana pe care o căutăm
vizează persoane mutate de curând în oraş.
Le alege deoarece acestea constituie ţinte facile pentru el.
Dacă sunteţi tânăr şi mutat de curând în Portland sau cunoaşteţi asemenea persoane,
vă rog să sunaţi la numărul afişat pe ecran pentru a primi informaţii detaliate
despre cum vă puteţi apăra atunci când sunteţi în situaţii periculoase.
Credem că persoana căutată nu iese în evidenţă...
Săracul câine... a lătrat toată ziua.
Gata, Lucy. Termină.
Deci... chiriaşul Dvs., Patrick Walker, 28 de ani, venit pentru a-şi termina studiile,
lipseşte? De cât timp?
De azi dimineaţă.
Ştiu că pare o nebunie, dar Patrick are un program foarte bine stabilit.
Mereu îl necăjesc spunându-i că e mai previzibil chiar şi decât mine.
Dimineaţa aleargă, iar apoi îşi ia rucsacul şi pleacă la şcoală.
Întotdeauna vine acasă la prânz. După ce mănâncă, iese afară cu Lucy.
Sunteţi la el în apartament. Aţi observat ceva neobişnuit?
Rucsacul lui e acolo?
Da.
Bine. Acum ştim că nu e la cursuri.
Oare de ce a plecat aşa brusc?
Nu ştiu.
De ce oare mă mai chinui să organizez mese cu toată familia dacă tu nu vii?
Am fost cu un pacient.
Probabil că ţi-ai dat seama c-o să-ntârzii. Ar fi trebuit să suni. Nu e greu, nu?
N-ai plătit taxa la şcoala Jessicăi. Le-am dat eu banii.
Acum face baie. S-a spălat pe dinţi, i-am verificat temele...
A întrebat deja de tine de 3 ori.
O să ţi se răcească mâncarea. Iar.
- La naiba! - Nu mai înjura.
Nu-s bun de nimic, nu-i aşa?
Ce vrei să fac?
Să mănânc?
Asta e? Asta vrei?
Te simţi mai bine? Asta vrei?
Ce se-ntâmplă cu tine? Ce faci?
Nu asta voiai?
Ce se-ntâmplă cu tine?
De ce ai ţipat la mami?
E târziu, Jessica.
Pentru că şi ea ţipă mereu la tine?
Veioza îţi păcăleşte corpul, făcându-l să creadă că e încă zi.
Corpul nu mai secretă melatonină.
Melo... cum?
Când dormi, creşti,
şi poţi face asta doar atunci... când e întuneric.
Nu-mi place întunericul.
N-ai de ce să-ţi fie frică. E spre binele tău.
Nu, tati. Nu stinge lumina. Te rog.
Noapte bună.
Poliţiştii au identificat victima. E Patrick Walker.
Are o mulţime de răni şi zgârieturi pe gât şi în zona umerilor.
- Mă duc să văd ce-au mai găsit în apă. - Bine.
Ştiu că proprietăreasa v-a sunat şi a reclamat dispariţia tipului.
Ce vă face să credeţi că e vorba de acelaşi ucigaş?
Profilul victimei e similar.
Are vârsta potrivită, locuieşte singur, s-a mutat de curând în oraş.
Dar n-a fost îngropat, ca ceilalţi.
Normal. Aţi descoperit deja "groapa de gunoi" a A.N.-ului.
Nu se putea întoarce la potecă. Asta l-a obligat să procedeze altfel.
S-a găsit o frânghie pe fundul lacului, dar probabil că era acolo de mulţi ani.
La doar câţiva metri distanţă a fost descoperită asta.
"Cangea păstorului".
E folosită de salvamari şi de echipele de salvare.
Pot să pariez că el n-a folosit-o pentru a salva.
Mulţumesc, dle. poliţist.
Celelalte victime nu prezentau semne de luptă. Ăsta e primul.
Vă amintiţi de alte cazuri de înec neelucidate?
De când am venit eu în Portland am întâlnit două sau trei cazuri.
Pot suna la Birou, să solicit dosarele. Poate reuşim să găsim vreo legătură.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Hotchner.
Proprietăreasa cu care a vorbit Prentiss avea tot dreptul să fie îngrijorată.
Patrick Walker a fost găsit mort, în râu.
A fost exact cum ai bănuit tu. A găsit un loc nou unde să arunce cadavrele.
Foc, spânzurătoare, sufocare... acum a apărut şi un înec.
Cred că victimei îi era frică de apă.
Ce vrei să spui?
În lift, când eram blocaţi şi Morgan s-a speriat, mi-am dat seama de un lucru.
Aţi rămas blocaţi în lift?
Eu m-am speriat?
Mă rog... uite ce-am descoperit.
Am analizat cauzele morţilor. Ce au în comun toate victimele?
Toţi sufereau de frică patologică.
Totul corespunde cu statisticile referitoare la diagnosticele psihologilor.
Există cinci tipuri de fobii.
Majoritatea apar în anumite locuri sau situaţii.
Exact.
Aşadar, e vorba de frică.
Oamenii ăştia au fost ucişi de propriile probleme.
Ajutaţi-mă, vă rog...
Ajutor!
Acum, că Gideon a plecat, Hotch e şi mai implicat.
Am observat şi eu.
Crezi c-o să-i treacă?
Sunt sigur c-o să aflăm.
Şi tu?
- Te simţi bine? - Da, nemaipomenit.
Vrei să vorbim despre asta?
Ce-ar fi de discutat?
Gideon...
Nu cred. Gideon...
Mi-a lăsat o scrisoare în care îmi explica tot.
La fel a făcut şi tata, când ne-a părăsit pe mine şi pe mama.
- Scrisoarea îţi era adresată ţie? - Da, mie.
Gideon s-a înfruntat cu unii dintre cei mai mari demenţi din lumea asta.
Îţi trebuie mult curaj pentru asta, nu-i aşa?
Da.
Atunci de ce a procedat aşa?
Mi-e adresată, dar... nu sunt singurul de lângă care a plecat.
De ce ţi-e adresată?
Cred că trebuie să reciteşti scrisoarea.
Am memorie fotografică, Emily.
Da, ştiu... ai şi 187 I.Q.
Spune-mi, ce-ţi aminteşti despre tatăl tău?
Ce vrei să spui?
Aţi fost împreună 10 ani înainte de a pleca, dar ţi-ai reprimat toate amintirile.
E foarte dureros. Am înţeles. Apoi, pleacă Gideon.
Cred că trebuie să reciteşti scrisoarea şi să te întrebi de ce,
dintre toţi cei pe care i-a părăsit,
tu ai fost singurul faţă de care a ţinut să-şi explice plecarea.
Tu.
Cum te-ai obişnuit cu viaţa în oraş?
M-oi fi mutat deja în Portland, oare?
Nu prea ştiu, atâta timp cât nu prea am ieşit din apartament.
Şi de lucrat lucrez acasă. E bine şi rău în acelaşi timp.
Cred că ţi-e greu.
Nici măcar n-am avut timp să-mi pun cablu T.V.
Morgan a spus că asta e spălătoria cea mai apropiată de apartamentul lui Walker.
Maşini de spălat, uscătoare, şi... uite un panou publicitar.
Şi un automat.
Nu prea cred că-i ademeneşte cu covrigei.
Bonă, maşină de vânzare...
Ia uite aici.
"Participaţi la un proiect controlat de cercetare şi veţi primi
o sută de dolari pentru a vă depăşi temerile".
În doar două şedinţe?
Două ore, 100 de dolari... uşor ca bună-ziua.
Lipseşte un singur număr.
Patrick Walker se înscrisese la o sală de box mişto, dar nimic altceva.
Aţi găsit ceva?
Mergem la cafeneaua frecventată de cea de a doua victimă,
să vedem dacă găsim aşa ceva?
Dacă toate victimele au văzut anunţul, tocmai am descoperit care era momeala.
Să-i dăm bătaie.
Le-ai spus cumva celor apropiaţi că intenţionezi să te tratezi?
Nu le pot aşa ceva alor mei. Mi-ar spune să-mi revin şi gata.
Spune-mi în ce situaţii apare această frică.
În vacanţă ar trebui să mergem în Mexic, să facem scufundări într-o peşteră.
Scufundări în peşteră? Sunt destul de complicate.
Ai mai făcut aşa ceva?
Desigur. Mi-am luat licenţa încă de când aveam 15 ani.
Nu te temi de apă. Aşadar, nu ţi-e frică de înec?
Nu. Mă pot scufunda uşor până la 15 m adâncime.
Dacă mă scufund în spaţiu deschis, n-am nicio problemă.
Dar...
ideea de a merge în peşteri...
mă sperie la culme.
Ce te face să te sperii?
Pereţii.
Mi se pare că se tot apropie. Şi-apoi... că se prăbuşesc peste mine.
Totul se întunecă şi nu mai pot respira.
Când îţi imaginezi că intri într-o peşteră,
crezi că te vei bloca acolo şi că nu vei mai ieşi?
Da.
În principiu, te gândeşti...
că vei fi îngropată de vie.
Mă puteţi ajuta?
Rădăcina tuturor fobiilor e teama de pierdere a controlului.
Odată ce înţelegem şi acceptăm asta, ne putem controla orice temere.
Cred că-ţi poţi înfrânge teama într-o singură şedinţă. N-o să mai ai probleme.
Serios?
Dacă poţi să treci mai târziu pe la birou, o să rezolvăm problema imediat.
Bine.
Am găsit anunţul în toate locurile frecventate de victime.
Ce-ai văzut?
Uită-te la dată.
Vineri, 25 august.
Vara trecută?!
Dacă racolează victime de pe vremea aceea...
Ar putea exista şi alte victime pe care nu le-am găsit încă.
Trebuie să mergem să verificăm şi restul potecii.
- Cum de nu ne-am dat seama mai devreme? - Păi... poteca are aproape 60 km.
Opt gropi comune, 12 cadavre.
Aşadar, nu există niciun şablon. Şi acum avem încă 12 victime.
Individul a avut un an plin.
Frumuseţe mică, n-am ce să-ţi spun.
Am apăsat şi eu pe câteva butoane. Am rămas blocat. Asta-i tot. Ce doreşti?
Şi...?
Bine... m-am speriat un pic.
Auzi, frumuşico,
ştiu c-ai găsit de mult numărul ăla, aşa că zi-mi-l odată.
O, schimbăm subiectul...
Aparţine Institutului Goodman.
Ce naiba e ăla?
Am verificat totul în amănunt.
Pentru un novice, totul pare perfect legal.
Cineva s-a chinuit mult de tot să facă un site sobru.
Articolele sunt bine scrise.
Dar ochiul meu genial îmi spune că totul e doar o faţadă.
Despre ce e vorba?
O firmă inexistentă care pretinde a fi nr.1 în cercetarea terapiei comportamentale.
Nu s-au plătit impozite, nu există nicio licenţă, nicio dovadă că firma ar exista.
Aparent, institutul e condus de un oarecare dr. Barry Goodman.
Cică e renumit în vindecarea fricii şi a fobiilor.
Fii atent... au şi un chestionar online. E plin de întrebări despre fobii.
Victimele îl completează, iar el le racolează direct de pe ecran.
Garcia, trimite-i datele lui Hotch.
Am făcut asta deja, motănel sperios ce eşti.
Bineînţeles...
E doar un subsol, dar...
e rece şi întunecat, aşa că o să ţi se pară că eşti într-o peşteră.
În momentul ăsta, e clar că prefer subsolul oricărei peşteri.
Te-ai mai liniştit?
Da, ceaiul ăla m-a ajutat foarte mult.
Vino. Nu te teme.
Ţine minte că puterea vine din starea sufletească.
Tu deţii controlul.
Să terminăm odată, înainte să mă răzgândesc.
Da...
Sunt un pic... ameţită.
E absolut normal să fii neliniştită în timpul unui asemenea proces.
Schimbarea poate genera o senzaţie de disconfort.
Vino spre mine.
Eşti foarte vitează, Missy.
Ce faci?
Te rog... nu!
Iar ai făcut în pat!
Iartă-mă!
Să vadă toţi ce-ai făcut.
Opreşte-te! Nu!
M-am săturat.
Nu...
Nu! Dă-mi drumul!
Ce faci?
Dre. Howard?
Te rog...
Mi-e frică.
Te rog!
Te implor... lasă-mă să ies.
Te rog!
Te implor!
Individul foloseşte termenul de "fobie" în loc de "probleme comportamentale".
E fie amator, fie a studiat psihologia undeva în anii '80.
Propoziţiile sunt pline de termeni medicali. Individul lucrează în domeniu.
A reuşit să aleagă victimele perfecte.
"Ai legături strânse cu familia"? "Îţi faci repede prieteni"?
"Dacă ai răspuns da, noi te putem ajuta".
Ne-am dat seama cum îşi alege victimele. Cum îi aflăm numele adevărat?
Să recapitulăm...
J.J., o suni tu pe Garcia?
Cred că tipul e psihiatru.
Îi e frică de singurătate, aşa că probabil e căsătorit.
E posibil să fi adoptat un copil.
De ce?
Pentru că torturii îi lipsesc complet elementele de natură sexuală.
Corect. Posibil să fie impotent.
Salutare.
Doreşte cu disperare să facă parte dintr-o comunitate. E clar că are copii.
Caut doctorii din Portland care au adoptat copii...
Îşi controlează victimele prin tortură, deci e foarte posibil să fi fost chinuit.
Dosarele minorilor nu sunt publice. Am nevoie de câteva minute.
Foloseşte termeni medicali vechi, gen "fobie". Probabil că are circa 40 de ani.
Şi...
titlul de "dementul zilei" i se acordă lui...
Dr-ului. Stanley Howard, psihiatru, 43 de ani.
Individul îşi ucide proprii pacienţi?!
Nu. Stan Howard nu e deloc prost.
De aceea a creat Institutul Goodman şi cercetarea fictivă.
E căsătorit cu Jane Howard şi are o fetiţă de 8 ani, Jessica.
A înfiinţat un centru pentru copiii chinuiţi de adulţi.
Probabil că se regăsea în aceştia.
O faptă bună n-a fost de ajuns pentru a-i curăţa "aura".
Centrul a fost închis anul trecut.
Cam pe vremea când au început crimele?
Biroul e încă în proprietatea lui.
Clădirea trebuia să fie renovată, dar... surpriză! Lucrările au fost întârziate!
În plus, contul său bancar e aproape gol.
Se chinuie să păstreze aparenţele... unde e clădirea?
Bd. Cedars, nr. 427.
Nu e departe.
Bun. Mergem să verificăm clădirea. Voi două...
Vorbim cu familia lui. Imediat.
Mulţumim, Garcia.
De ce oare pare totul absolut normal?
Voi cine sunteţi?
Bună. Eu sunt Emily, şi ea e Jennifer.
Ţi-am mai spus să nu deschizi uşa la necunoscuţi!
Bună ziua, Doamnă. Suntem de la F.B.I.
Unde e soţul Dvs.?
Are un pacient.
Nu ştiaţi că nu mai profesează de un an de zile?
Poftim? Imposibil!
N-ar fi făcut una ca asta fără să se consulte cu mine.
Şi-a trimis pacienţii la alţi doctori şi nu şi-a mai reînnoit licenţa.
Ce se întâmplă aici?
Stan s-a comportat cumva mai ciudat în ultimul timp?
A avut...
câteva probleme după ce a murit mama sa, anul trecut, dar...
A refuzat să meargă la înmormântare, dar nu fuseseră prea apropiaţi.
Stan spunea mereu că a ales meseria asta din cauza ei.
Aici e Bd. Cedars la nr. 427. Unde sunt birourile?
Nu-şi putea ademeni victimele folosind un teren viran.
Prentiss!
Suntem la adresa aceea. Clădirea a fost dărâmată.
Bine. Am înţeles.
Cum adică a fost dărâmată?
Vrem să aflăm unde mergea Stan în fiecare zi.
Nu ştiu.
Unde putea să meargă, Dnă. Howard?
Familia mea posedă o clădire în centrul comercial. Poate...
E posibil...
Te rog.
Nu!
Nu! Nu!
- E mai rău decât îţi imaginai? - Da, este. Nu trebuie să faci asta!
N-am nimic! N-am nimic...
Te rog...
Ajută-mă să ies.
Promit că nu spun nimănui.
Scoate-mă de-aici şi gata. Te implor!
E mai rău?
Ajută-mă! Te rog!
Ajută-mă! Te rog...
Nu...
Toate birourile sunt libere. Cred că numele sunt false.
Păstrează impresia de veritabil.
Biroul lui Goodman e la etajul cinci.
Liber!
E liber şi în spate!
Ultima persoană care a venit aici e Missy Cassell.
- Când anume? - Cu multe ore în urmă.
Să ne despărţim. Calvert, tu şi Reid ocupaţi-vă de partea de vest.
Se pare că e încă aici.
Nu cred că se va preda de bunăvoie.
Stan Howard, suntem de la F.B.I.! Nu mişca!
Morgan, opreşte! Anunţă-i pe Reid şi pe Calvert că l-am găsit.
Reid, sunt Morgan. L-am găsit pe Howard.
Sună la Pompieri. Vrea să urce pe acoperiş.
Dre. Howard!
Sunt Aaron Hotchner, de la F.B.I.
Să nu-mi ceri să cobor de-aici.
Am descoperit cadavrele a 15 victime.
S-a terminat.
S-au sacrificat în numele ştiinţei.
Ştii că asta e calea cea mai simplă.
Te rog să cobori. Vrem să vorbim cu tine.
Ştii că nu poţi să-ţi depăşeşti temerile sinucigându-te sau omorându-ţi pacienţii.
Majoritatea oamenilor intră în poliţie pentru că vor să-i ajute pe ceilalţi.
Spune-ne unde e Missy.
Cred că cea mai mare temere a ta e că nu poţi să-i salvezi pe toţi.
E mai rău decât credeam.
Am găsit maşina lui Missy Cassell în parcarea de lângă clădire.
Howard e în spate.
Înainte de a sări mi-a spus că cea mai mare temere a mea e că nu-i pot salva pe toţi.
Hotch, tipul era ţăcănit. Ştii asta.
Ştiu, dar cred că voia să spună că Missy e undeva în apropiere.
Am verificat notiţele şi-am găsit observaţiile despre Missy.
- Ce spune? - Că voia să facă scufundări în peşteri.
Nu-i era frică de apă, dar se temea că pereţii se vor prăbuşi peste ea.
- De ce îi era frică? - Că va fi îngropată de vie.
Ia uitaţi! Are pământ sub unghii.
E pe-aici pe undeva, băieţi.
Clădirea asta are subsol?
Da.
Veniţi încoace. Chiar aici.
Ţine lanterna. Reid!
Doamne sfinte...
Ai grijă! I-am găsit capul.
Ajută-mă s-o iau de mână. Ai grijă.
- Gata? - Da.
Nu prea tare... nu trageţi prea tare. Să nu se fi înţepenit în ceva.
Trageţi...
Gata. Uşurel...
- O ţii? - Da.
Hai s-o scoatem odată. La trei... unu, doi, trei!
Haide...
O ţin.
- Chemaţi salvarea. - Imediat.
Dumnezeule...
Missy? Missy!
Are puls.
Curăţă-i căile respiratorii.
Nu te speria. Am venit să te ajutăm. Nu-ţi fie frică.
O să-ţi revii. Am venit să te ajutăm.
O să fie bine.
Eleanor Roosevelt spunea:
De fiecare dată când îţi înfrunţi temerile, câştigi putere, curaj şi încredere în tine.
Trebuie să faci lucruri de care nu te crezi în stare.
Nu pot să dorm.
- Vrei să sting lumina? - Nu.
Aş vrea să pot dormi.
Ce-ai păţit?
Spune-mi ce-ai păţit tu, Hotch.
Munceşti în momentele în care în mod normal luai o pauză.
Să nu-mi spui că te roade plecarea lui Gideon.
La început am decis cu toţii să nu ne analizăm unul pe celălalt.
Greşesc?
Hotch... azi am obţinut cu toţii o victorie mare, mare de tot.
Nu credeam că voi spune asta vreodată, dar...
ne descurcăm foarte bine şi fără ajutorul lui Gideon.
Hotch...
Ce te-mpiedică să te odihneşti?
Haley a plecat.
Şi nu ştiu dacă se mai întoarce.
Traducerea şi adaptarea: baltzatu
Sincronizarea: Kralizec Š subs.ro