OBITELJ BORGIA
FRANCUSKI KRALJ
Dvorac Pesaro
Apotekar je spravio ovu mast, lorde. Spomenuo je da bi moglo boljeti,
ali je rekao da je bol vrijedna toga. -Da opet brojim?
Da, lorde, inače bi se rana mogla inficirati.
Jedan, dva, tri, četiri...
I gotovi smo, moj dobri lorde Sforza.
Prokleti konj. Mora da ga je zmija preplašila.
Ali moramo biti zahvalni na našim blagoslovima, lorde.
Provest ćete još dosta mjeseci u ovoj maloj sobi.
Ali barem vam je noga spašena.
Bila si dobra prema meni, Lukrecija Borgia.
Možda u početku nisam bio...
Dobar prema tebi. -Molim vas, ne mislite da...
Sada vidim da plemenitost dolazi iz duše,
ne od porijekla. Opraštam ti zbog nesreće tvojega obiteljskoga imena.
Moram prihvatiti vaš oprost, lorde,
zbog nesreće što sam Borgina porijekla.
U znak zahvalnosti na tvojoj izvrsnoj skrbi u proteklih par dana,
posudit ću ti svoga konja. -Svoga konja?
Postaje sam vrag kada ga se ne jaše.
Rado ću ga izjahati, lorde.
Napuljski kralj Ferrante šalje svoje ponizne pozdrave.
On ni ne čuje ni ne vidi. -Sine! -Svejedno šalje svoje dobre želje.
I suočen s lažnim zahtjevima prema njegovu kraljevstvu,
od Španjolske, Francuske, Milanskoga Vojvodstva,
želi vas podsjetiti na pravednost napuljskih zahtjeva za nezavisnošću.
Nezavisni Napulj bi bio Rimu samo od koristi.
I ja, kao njegov veleposlanik, ponosan sam predstaviti vam prosidbu
njegove zadnje nevjenčane kćeri, Sancije, vojvotkinje od Squillacea.
Gdje je Squillace? -U Napuljskomu Kraljevstvu.
Moj mlađi brat Gioffre ima jedva 13 godina.
Njegovo Veličanstvo je mislilo da će budući mladoženja biti sam stjegonoša,
vojvoda od Gandije. -Ja? Ovo je posve neprikladno.
Nikad se ne bih oženio nezakonitom kćeri napuljskoga kralja...
Prenesite našu zahvalu našemu prijatelju i savezniku,
kralju Ferranteu, čije zahtjeve za nezavisnošću potpuno razumijemo,
na njegovoj velikodušnoj ponudi.
Dobit ćete naš odgovor uskoro.
Moj muž ne može jahati, ne može općiti.
Ne moÅ¾e Äak ni loviti. ÄŒak su i jeleni sretni.
HoÄ‡u li biti kaÅ¾njen za to? IzbiÄevan? -Zato Å¡to si usreÄ‡io jelene?
Jeste li vi sretni, gospo? -Možda.
Podbodite konja. -Bez biča? -Nema potrebe za njim. Podbodite ga petom.
Mislio si da je prikladno?! Ja, Juan Borgia
i nezakonita kćer napuljskoga kralja? Vojvotkinja od Squillacea?
Savez s Napuljem je sada od najveće važnosti.
Ja sam vojvoda od Gandije. Stjegonoša Papinske Države.
Papin sin. -Brate, obojica smo. -Onda je ti oženi!
Znaš da meni brak nije opcija.
Neka onda bude Gioffre! -Gioffre se još uvijek igra sa sestrinim lutkama.
Ovdje imamo jednu u prirodnoj veličini.
Lukrecija je još uvijek igra s lutkama. Ona se udala. -Jest.
Zar ćemo poslati sve naše najmilije u Pesaro? U Squillace?
Neću se oženiti vojvotkinjom od Squillacea.
Ali otići ću u Napulj predstaviti prosidbu svoga mlađega brata. -Juane!
Jedan od nas se mora uvjeriti da je prikladna mladenka.
Ili ti želiš tu čast? -Ne mogu. Zauzet sam u Rimu. -Tako sam čuo.
Što si čuo? -Da se ispod kardinalske halje možda još uvijek krije muškarac.
Pogledaj te. -Mene? -Poput Narcisa si. U jezerskoj vodi.
Narcisa?
Ne znaš za Narcisa? -Ne znam ni čitati ni pisati, gospo Lukrecija.
Narcis se zaljubio u svoj odraz. U jezerskoj vodi.
Ne miči se.
To je nemoguće. -Zaljubiti se u odraz? -Poljubiti ga.
A mislila sam da nikada neću upoznati dražesnost.
Je li ovo vaša rezidencija, kardinale? -Za sada.
Ukusi su vam oskudni. -Samo jedan ukras želim ovdje.
Smijem li vas zvati nekako drukčije osim kardinale?
Zovi me Cesare. -Cesare.
Podsjeti me zašto sam ovdje, Cesare.
Zato što želiš biti.
Zato što... -To ti omogućava odsutnost tvojega muža.
Zato što... -Vrijeme je da se prestanemo pretvarati.
Molim te, ne vjerujem svojemu srcu.
Sigurno mu vjeruješ kad si došla ovamo k meni.
Možeš li me voljeti, Cesare Borgia? Ili je ovo samo tjelesna požuda?
Jako se bojim da je oboje.
S jednim ili drugim bih se mogao nositi. S oboje sam izgubljen.
Može li dobra stvar proizaći iz loše, konjušare Paolo?
Je li ovo dobra stvar? -Jest. Mislim da jest.
A što je loša? -Mislim da znaš,
konjušare Paolo. -Imam prezime. -Ne želim ga znati.
Zvat ću te Narcis.
Bože!
Zbog tebe se nadam.
A bojim se nade.
Nadaš se čemu? -Ovakvim danima. U budućnosti, s tobom.
Ako ti budu dani?
Preklinjem te, nemoj da se nadam. Vratit će se doma za dva dana.
Možda će ga njegovi poslovi zadržati.
Želim čisto obrambeni savez.
Uvjete su već naglasili naši veleposlanici.
I želim sreću našega najmlađega sina. -I 200.000 dukata, zacijelo?
Možda.
Ali treba nam ovaj savez više nego što nam treba bogatstvo.
Vukovi se obrušavaju na Papinsku Državu.
I imat ćemo vjenčanje,
ako zbog ničega drugoga onda da opet vidimo našu dragu Lukreciju.
Napulj
Oprostite mi, stjegonošo Borgia, ako budem hranio oca tijekom razgovora.
Malo mu je zadovoljstava ostalo. Ali jako voli piletinu!
Kakva slučajnost. Piletina je najdraže jelo mojega brata Gioffrea.
Možda ga moja sestra može hraniti. -Ima 13. Uskoro će biti muškarac.
Onda sam stvarno blagoslovljena ovim savezom. -Jeste.
A vaš brat, stjegonošo? Je li nezakonit poput mene?
Njegov otac je napisao papinsku bulu i potvrdio zakonitost sve svoje djece.
I to ima utjecaja na pitanje kopilanstva?
Ne volimo taj termin, Vaša Visosti. -Zašto ne? Meni nikad nije smetao.
Otkrila sam da čovjeku daje određenu dozvolu.
Recimo samo da su mu nasljedna prava zakonski osigurana.
Ako moj odabranik ima imalo snage svojega brata...
Udala bi se za ovoga Borgiu, zar ne, draga seko?
Ja sam tvoja sestra kopile, Alfonso.
Udat ću se za onoga za kojega mi je rečeno.
Siguran sam da će vaš brat izrasti u čovjeka poput vas, stjegonošo.
Dolazi s mnogo beneficija: Borgino ime, Borgina snaga.
Rečeno mi je da je značajna, unutar i van bračnog kreveta.
Najvažnije od svega, papina zaštita našega maloga, opsjednutoga Napulja.
Imamo neprijatelje koji nam se brzo približavaju.
Očevo ime je nekoć bilo dovoljno da ih prestravi.
Možda i ime vašega oca napravi isto? -Povjerene su mi sve bitke mojega oca.
Ne bojiš se, draga seko? -Bojim se... Bojim se, bojim.
Možda bi vas nakon jela moja sestra mogla odvesti u kraljevski obilazak?
Moj otac je imao način za obračunavanje s neprijateljima.
Moglo bi vam biti poučno za budućnost.
Vaš otac ih je dao preparirati? -Uistinu.
Pametno. -Ugled mu je bio nadaleko poznat?
Kao što je i vaš. -Je li? Trebam li biti počašćena?
U slučaju mojega oca, poticao je strah. Što ja potičem, Juane Borgia?
Požudu. -Onda se moram zadovoljiti s požudom.
Isprobali biste bratovu odabranicu kao što biste isprobali kobilu?
Ali onu takve ljepote. -Onda je isprobajte.
Htio bih znati... Može li je se jahati? -Može!
Smatrate da umjetnost politike više obuzima...
Od... -Od umjetnosti ljubavi? -Jesam li to rekla?
Imaju više zajednička nego što misliš. -Sumnjam u to.
Uzmimo
tvoju vrlo elegantnu nogu.
Savršena metafora talijanske politike.
Ovdje je Francuska, izvor sve uznemirenosti.
Ali putujući južno preko Alpa,
nalazimo Milansko Vojvodstvo.
Ispod njega je Firenca.
A ovdje, ovaj mali brežuljak
je Rim.
Ali Napulj je tvoj elegantan list,
tvoj sjajni gležanj,
tvoja peta,
tvoj taban,
i tvoj vrlo ukusni nožni palac.
Dok ležimo ovdje možda se ne čini važna.
Ali pokušaj ustati i otkrit ćeš da sva tvoja ravnoteža dolazi odavde.
Iz Napulja. -Napulja.
A sada...
Napast ću poštenu Francusku.
Francuska
Njegovo Veličanstvo testira novi top, Vaša Uzoritosti.
Usavršen je tijekom bitke s onim engleskim barbarima.
Veličanstvo, mogu li vam predstaviti kardinala Giuliana Della Roverea?
Kardinale Della Rovere, Njegovo Kraljevsko Veličanstvo,
francuski kralj Karlo. -Vaše Kraljevsko Veličanstvo.
Čuli smo za vas. -I ja za vas, Veličanstvo.
Vaši vojni uspjesi su se daleko čuli... -Dosta je ugodna ćaskanja!
Jeste li vi taj koji će nam dati napuljsku krunu?
Francuska dugo ima zahtjeve prema napuljskim posjedima. Ja bih...
Rekao sam da je dosta ugodna ćaskanja, zar ne?
Samo mi recite, kardinale, kako biste stavili napuljsku krunu
na ovu moju ružnu glavu? I stvarno je neizmjerno ružna, zar ne?
Vaše Veličanstvo predstavlja svu snagu Francuza u sebi.
Boji se to reći!
Zar mi glava nije ružna, generale? -Jedva je mogu gledati.
Priznajte, kardinale. Imam otmjenost karnevalskog patuljka.
Te riječi nikada neće prijeći preko mojih usana.
Onda nećemo ništa postići. Cijenim samo izravan razgovor.
Recite nam onda što želite od nas. Jasno.
Moji sunarodnjaci su navikli na predstavu rata, ne na stvarnost.
Nikada ne bi skupili hrabrosti da se odupru vašemu francuskomu bijesu.
Želite da marširam na Rim, svrgnem onoga Borgiu, vama dam papinsku krunu,
u nadi da ćete vi staviti napuljsku krunu na ovu ružnu glavu?
Želim povratiti dostojanstvo Crkve. -Zar ne može Borgia napraviti isto?
Povratiti dostojanstvo Crkve? -Staviti napuljsku krunu na ovu ružnu tikvu.
Tikvu? -Glavu.
U svakom slučaju, morate otići u Rim, Vaše Veličanstvo. -Moram li?
A moji sunarodnjaci su navikli samo na predstavu rata. -O, Bože!
Moj muž je odsutan već tjedan dana.
Rekla si da je otišao u Ostiju. Zar nema žena u Ostiji?
Kažeš to tako izravno, Cesare Borgia.
Zbog toga se bojim. -Čega? -Posljedica tvoje ljubavi.
Zar ne možeš biti zahvalna na vremenu koje smo proveli zajedno?
Komu? -Mjesecu. Veneri.
Usuđujem se reći, i dragomu Bogu.
Zar nas ne gleda sada? -Ako vidi ono što ja vidim, vidi da je to dobro.
Ti si svećenik, a tako bogohuliš.
Ako je cijenjenje tvoje ljepote bogohuljenje, smatraj me bogohulnikom.
Bogohulnikom i heretikom.
Ponekad me strašiš.
Rat je ružan, kardinale. Puno ružniji nego što bih ja ikada mogao biti.
Treba se odnositi prema njemu s velikom razboritošću.
Kao što bi se možda trebalo odnositi prema vama?
Uči misliti ono što kaže!
Ali što se tiče rata, pogledajte ovo.
Moj novi izum.
Ako bude radio, bit će uistinu grozan.
Pokrenut će novu eru grozote.
Topovske kugle spojene lancima. Obje kugle se moraju zajedno ispaliti.
Ako ne uspije, mogli bismo biti raskomadani.
Želite li dati znak?
Bila bi mi privilegija, Veličanstvo. -Mogao bi biti i vaš kraj.
Vaš grozni kraj. -I vaš.
Nastavite.
Impresivno.
Da?
Narcise. -Ako nas lord Sforza zatekne...
Kako bi se mogao popeti onim stepenicama?
Kvragu!
Maslac, lorde Sforza. Za ujutro.
Jesi li upoznao moju odabranicu, brate? -Jesam.
Tvoja šutnja je alarmantna, brate. Umiri jadnog Gioffrea.
Budi bez brige, Gioffre, nema rogove. -Je li lijepa?
Nije.
Je li dobra? -Ne znam.
Ima li ikakve kvalitete koje možeš preporučiti?
Ima dvije noge. Potreban broj očiju. Deset prstiju.
Znači, nije lijepa i nije dobra.
Ima dva oka, deset prstiju i dvije noge.
Ne zaboravi nožne prste. Mislim da ih ima deset.
Samo ću se jednom oženiti, majko.
O, mali Gioffre! Nije samo lijepa. -Nije?
Prekrasna je! -Zbilja? -Ona je anđeo, iznikla iz napuljskoga tla.
Zapravo, ako je ti ne oženiš, ja ću. -Stvarno? -Da, stvarno.
Imam li tvoju dozvolu? -Nemaš, Juane. Ona je moja odabranica.
Jest. I tko je sretni dječak?
Izgleda bogato. Što misliš tko je on? Plemić?
Svi izgledamo isto kad umremo. Svakako je odjeven kao plemić.
Uvukli biste me u bitku,
ali razumijete li što to znači? -Znači pravedan rat za obranu kršćanstva.
Nijedan rat nije pravedan!
Rat je kaos, brutalna snaga protiv brutalne snage,
dok jedna snaga nije uništena. Potpuno.
Čitao sam o vašim talijanskim bitkama.
Unajmljeni plaćenici na konjima ukrašenim perjem
koji se šepure poput paunova, jedni protiv drugih
dok se jedna strana ne povuče, s nečime što zovu čast?
Ali nema časti u ratu. Francuzi su to naučili protiv Engleza.
Ima krvi, smrti, oklopa protiv oklopa,
dok se jedna strana ne preda, u smrti ili dominaciji.
Pazite za što se molite, kardinale, ako se molite za rat.
Naći ćete se na mjestu koje je iznad same molitve.
Kao što je sv. Augustin rekao, majko,
Daj mi da se oženim, Gospode, ali ne još!
Draga moja. -Theo.
Vaša draga?
Čuo sam da ste se opet pojavili. -Juane.
Zar vam se ne sviđa kuća koju vam je kupio moj otac?
Prehladna je? Možda ste previše usamljeni?
Ostavit ću vas, dobri gospodine, i više vam neću smetati.
Da, ostavit ćete nas. -Sine moj! -Da, ja sam tvoj sin.
Znači li prisutnost ovoga seljaka da misli kako mi je on otac?
Juane, molim te! -Sigurno je čuo glasine
da je jednoga od nas napravio ovaj kozar! -Juane, prestani!
Mi smo papini sinovi! A ti zabavljaš kozara!
U mojemu obiteljskomu domu! -Juane!
Što ti je ovo papinstvo učinilo?
Zauvijek me odvojilo od takvih kao što je on.
Idi. Odlazi.
Ovo više nije tvoj dom. -Vratit ću se, majko, kad poželim.
Ali neću da bude ovdje! -Rekla sam odlazi!
Tražila sam da se sastanemo ovdje jer mi je muž pronađen.
Voda ga je izbacila na obalu Tibera.
Bio je tri tjedna mrtav s ubodnim ranama u vratu.
Ta tri tjedna sam tebi davala svoje tijelo.
Prekršila sam svoje bračne zavjete.
Mislio sam... Možda sam se nadao da si to učinila svojevoljno.
Kupio si ta tri tjedna ubojstvom!
Rekla sam ti da putuje cestom za Ostiju te noći.
Priznaj, kardinale! -Ne priznajem ništa! -Zločin ti se vidi na licu!
Nije bilo ubojstva! Borio se i izgubio je!
Molila sam te da se ne suočiš s njim. -Molila si da se ne izlažem opasnosti.
Nisam imala pojma da imaš te sposobnosti.
Kad pomislim da sam mislio da me znaš. -Mislila sam da poznajem čovjeka!
Čovjeka koji je u konfliktu između svijeta i Boga, ali ne ubojica.
Ubojstvo je braniti majčinu čast?
Osigurati slobodu one koju bih mogao voljeti, čak i više od majčine časti?
Ako jest, onda sam rođeni ubojica.
Možda ti Bog može oprostiti jer sam sigurna da ja ne mogu.
Misliš da mi je stalo do Božjega oprosta?!
Stalo mi je do tvoje sreće, tvoje budućnosti.
I sada sam ti je dao. Tražila si da te oslobodim!
Nisi mi dao budućnost! Dao si mi doživotnu pokoru!
Ja sam suučesnica u tvojemu zločinu.
Još uvijek te volim, ali ne poznajem ovo čudovište pored sebe.
Onda ću ti reći tko sam!
Rođen sam s mrljom, znakom.
Poput Kainova znaka. Ali to je znak mojega oca, moje obitelji.
Znak Borgia.
Pokušao sam biti drukčiji nego što jesam.
I nisam uspio.
Ako sam te usput iznevjerio, iskreno mi je žao.
Imaš uvid vraga, kardinale.
Pročitao si što mi srce želi i to si mi dao.
Dao si mi radost kroz zločin koji nisam mogla ni zamisliti.
Sada moram živjeti u pokori, moleći za oprost.
Gdje? -Nećeš znati gdje.
Misliš na samostan? -Mislim na izolaciju.
Pronaći ću te! Poput Abelarda i Heloize.
Možda nađeš ćeliju u samostanu, ali nikad me se nećeš osloboditi!
U pravu si. Nikada te se neću osloboditi.
Jesi li sišao s uma?
Proliti krv majčina muža?
Prebiti ga kao običnoga svodnika? -Ako to jest, oče...
Ako to jest, što si onda ti?!
Čuo si glasine? Da je jednoga od nas on napravio, a ne ti, ne papa?
I ti ih želiš podgrijavati?
O čemu sada priča cijeli Rim?
Neću da je u njezinoj kući! -Ti nećeš?!
Nećeš?
Znaš li što sam sve napravio da očuvam ugled tvoje majke?
Ti si odgajan da budeš vojnik, general, vođa ljudi.
Je li to način na koji se stjegonoša ponaša?
Tučeš se kao običan vojnik, u majčinu domu?
Oprosti mi, oče, ako je moja čast zahtijevala... -Tvoja čast?!
Znaš što govore o tebi?
Što šapuću o tebi? -Što, oče?
Da bi tvoj brat bio prikladniji na tvojemu položaju.
Želiš li da to razmotrimo?
Obećaj mi da nećeš, oče.
Ako obećaš da ćeš se obuzdati.
Obećavam. Obećaj mi da sam tvoje krvi i ničije druge.
Ti si naš sin.
I ničiji drugi.
Nemoj da zažalimo zbog te činjenice.
Neću.
Kako se mogu iskupiti? -Možeš moliti oprost od svoje majke.
I možeš je otpratiti na vjenčanje svojega brata Gioffrea.
Tata.
Ljubavi moja!
U raju sam.
Sanjam li još uvijek? -Ne, oče. Ja sam.
Papa Borgia je zaručio svojega sina s kćeri kralja Ferrantea.
Kako to mijenja stvari? -Uskoro slijedi davanje posjeda Napulju.
Ferrante ne bi pristao na brak bez toga.
Star je, taj Ferrante, i ružniji od mene. -Ali njegov sin nije, gospodaru.
Pobrinut će se da mu otac dobije posjede prije smrti da može
tražiti krunu i kraljevstvo. Ako postoji vrijeme za akciju, to je sada.
Cesare!
Ispričavam se, kardinale. -Da.
Reci mi, Lukrecija.
Brak je... -U početku je bio težak.
Ali onda je postao slađi. -Trebaju mi detalji. -Nećeš ih dobiti.
Tvoj muž, Giovanni... -Pao je s konja.
Budala.
Ide u lov.
Otkrila sam da su muževi tolerantniji što su ograničeniji.
Mogla bih napisati knjigu o tomu.
Možda i hoću.
A ti, brate? Što je s tvojim srcem?
Slomila ga je časna sestra. -Časna sestra? Poput Heloize?
Hoćeš li joj cijeli život pisati? -Mogao bih kada bih znao gdje je.
Zacijelo to možeš otkriti? -Namjeravam.
Kako divno! Oboje možemo napisati knjige.
Rezanje tvoje kose je simbol
odricanja tvoje zemaljske ljepote
koja je sada u službi našega Gospodina Boga,
Isusa Krista.
Bit ćeš Kristova mlada,
služavka Kristova.
Krist će biti tvoja ljubav, tvoj kruh,
tvoje vino,
tvoja voda.
Čestiti lorde, slažete li se, pred Božjim očima,
da prihvaćate preuzvišenu Sanciju, vojvotkinju od Squillacea,
za svoju zakonitu suprugu? -Prihvaćam.
Previše je lijepa. Mrzim je.
Ako mrziš ljepotu, draga seko, moraš mrziti sebe.
U redu. Onda ću je voljeti.
Ali negdje duboko u sebi još uvijek je mrzim.
Otkrio sam da čovjek može mrziti i voljeti.
Postojala je pjesma, zar ne? Baš je to govorila. -Mrzim i volim.
Preuzvišena gospo, slažete li se, pred Božjim očima,
da prihvaćate čestita lorda Gioffrea za svoga zakonita supruga? -Prihvaćam.
Jadan Gioffre. Zaslužuje bolje od Napulja.
Postaješ stručnjakinja iz rodoslovlja?
Čula sam glasine o njezinu monstruoznu ocu.
Vjeruješ im?
Zašto Napulj? -Naš otac ima carstvo koje mora zaštititi.
I Sancia će ga zaštititi? -Moramo pričekati i vidjeti.
Sad si vojvoda od Squillacea, Gioffre Borgia.
Kako se osjećaš? -Gdje je Squillace?
Nemam pojma, ali ja sam mu vojvotkinja.
Mislim da postoji dvorac južno od Napulja. I jezero. I prihod.
Morali su mi dati nešto pa su mi dali Squillace.
Budi dobra prema njemu. Obećaj mi. -Koliko dobra?
On mi je mlađi brat. -Jest. Ali koliko dobra?
Ovoliko dobra. -Mogu biti toliko dobra. -Hoćeš? -Hoću.
Laku noć, paževi. Osim ako nam se ne želite pridružiti?
Ne. To je ipak malo previše, čak i za vojvodu i vojvotkinju od Squillacea.
A sada, mužu, jesi li spreman?
Dobit ćete svoj rat, kardinale. Ali tražim jednu stvar od vas.
Recite, gospodaru. -Nitko neće preispitivati ponašanje moje vojske,
mojih kapetana, mojih generala, mojih vojnika.
Dobit ćete svoj rat,
ali bit će vođen na francuski način.
Preveo King Eric www.prijevodi-online.org