Adio, Chloe.
Traducerea şi adaptarea: Unq Johnny & drăcuşoru_creţ
THE NINE LIVES OF CHLOE KING Sezonul 1 Episodul 1
CU DOUĂ ZILE MAI DEVREME
Chloe, trezeşte-te! Îţi jur că n-o să te duc cu maşina la şcoală azi.
Chloe King, dacă nu eşti aici în cinci secunde, vin la tine.
Calmează-te, nebuno, sau o să-ţi pocnească ceva de care ai nevoie.
- Chloe? - Scuze, n-am timp.
Am o mamă foarte rea care nu vrea să mă ducă la şcoală.
- Chloe? - Ce?
Ia loc.
- Aşadar? - Bine, să vedem...
Am luat nota nouă la testul de geometrie, ceea ce e mult mai bine decât putea fi.
Şi curviştina aia despre care fiecare credea că o să fie gravidă...
- Da? - ... e gravidă.
Nu.
Şi nu, niciun băiat drăguţ nu s-a obosit să mă salute.
În mare parte, totul e-n regulă.
- Mulţumită? - Foarte. Du-te.
Şi Chloe? Salută-i pe Amy şi Paul din partea mea.
- Cum ai ştiut că... - De-asta sunt eu la conducere.
- Să-mi dai mesaj. - Şi eu te iubesc.
Se subînţelege.
Repede, pune-ţi o dorinţă. Îmi ia mâna foc.
Şi-acum e acoperită cu salivă. Ăsta, cu siguranţă e-al tău.
La mulţi ani pentru mâine!
Nu-mi vine să cred că mâine faci 16 ani.
- Mulţumesc. - Ce dorinţă ţi-ai pus?
- Nu, nu poţi spune. - Serios, n-a fost ceva...
Mi-am dorit ca lucrurile să fie diferite.
- Ce lucruri? - Totul.
Vrei să spui că vrei mai mult de doi prieteni?
Amy, nu-i vorba despre voi. Mi-ar plăcea să fiu sărutată măcar o dată în viaţa mea.
- Ai fost sărutată. - Aveam şapte ani.
Şi a fost o experienţă atât de traumatizantă,
încât i-a luat aproape zece ani să vrea s-o facă din nou.
Ca să ştii, mi-am îmbunătăţit puţin tehnica de-atunci.
Vreau să-mi asum un risc.
Să fac ceva special... să ies în evidenţă.
Poate că m-am săturat să tot fiu fata cea cuminte.
- Cum faci asta? - Nu ştiu. E simplu.
SunÄƒ atÃ¢t de jalnic cÃ¢nd o spun, dar... nu ÅŸtiu,
vreau sÄƒ fac ceva periculos, diferit. SÄƒ nu fiu eu pentru o perioadÄƒ.
Uite care-i planul... după şcoală cânt cu trupa,
dar odată ce-am terminat de masacrat melodia "Poker Face",
îl voi lua pe Paul, care chiuleşte de la coreeană,
şi ne vom întâlni cu tine în North Beach pentru cină.
Nu m-ai ascultat?
Dar aşa începem mereu săptămâna aniversară.
Nu e deloc simplu.
Vrei să facem altceva în schimb?
- Mult mai bine. - Sigur nu ne lasă pe niciunul înăuntru.
Nu. Chloe!
- Aşteptaţi-mă! - Vino!
- Bună, ce faci? - Pe bune?
Nu face asta. Fii calm, rămâi în zona normalităţii.
Să vorbesc cu el?
- Bună. - Bună.
Nu mi-o lua în nume de rău, dar arăţi cam tinerică.
Am peste 18 ani.
E bine de ştiut. Trebuie să ai peste 21 de ani.
Te rog, nu spune nimănui.
Nu-i nimic. Folosesc buletinul fratelui meu.
- Dansezi? - Sigur.
Tu, tânăra mea prietenă, eşti sălbatică.
- Nimeni nu mi-a mai spus asta înainte. - Îmi vine greu să cred asta.
Fratele meu locuieşte la câteva străzi distanţă.
Nu sunt atât de sălbatică... încă. Chiar trebuie să plec.
Nu pot să cred că Amy şi Paul m-au lăsat baltă.
Cel puţin mă vei suna cândva?
Xavier? Îmi place numele.
Să sperăm că-ţi place şi faţa asociată cu el.
Zâmbeşte. Cred că-mi place.
Ne mai vedem.
Vezi? Ştiam eu că mi-a scăpat ceva.
Sigur nu vrei să te duc cu maşina? E destul de răcoare afară.
Să ştii că-mi place. Mă face să simt că trăiesc.
- Amy! - Bună, Chloe.
Nu pot să cred că m-ai lăsat acolo, dar eşti iertată.
Am avut parte de cea mai frumoasă seară din viaţa mea.
- De ce? Pentru că am plecat? - Nu. Din cauza lui.
Am dansat împreună toată seara. Îl cheamă Xavier.
Şi m-a sărutat... ne-am sărutat.
Ieri am spus că vreau să se întâmple asta şi s-a întâmplat.
De fapt, eu am făcut să se îndeplinească, ceea ce e şi mai tare.
Dumnezeule, Chloe! Nu pot să cred că l-ai sărutat...
Fii încrezută. Londra la 10:00.
E obsesia ta, nu a mea. Încă nu-mi vine să cred c-am făcut-o.
Ai fi fost atât de mândră de mine. M-am dus direct la el...
Nici măcar nu ştiu dacă o să vorbesc... Sportivu' lu' peşte, ne laşi în pace?
Oamenii încearcă să poarte o conversaţie aici.
Dă-te mare altundeva.
- Doar n-ai făcut asta! - Cred c-am făcut-o. Să mergem.
- Pa. - Nu, Amy, vino!
A fost foarte impresionant.
Poate îmi poţi arăta cândva câteva din mişcările tale.
- A fost doar o lovitură norocoasă. - Nu mă refeream la baschet.
- Eşti subtil. - Nu încerc să fiu.
N-ai vorbit cu mine în doi ani. Să ne întoarcem la asta.
Miroşi foarte frumos.
Bine, omuleţ smintit ce eşti, se numeşte baie. Încearc-o.
De ce-mi faci zile fripte, Chloe King?
Crede-mă, dacă ştiam c-o să aibă efectul ăsta,
nu ţi-aş fi atins niciodată mingea. Nu-mi spune.
Ceva îmi spune c-o să fim foarte buni prieteni.
Alek!
Frumoasă conversaţie. A fost amuzant. Să încercăm să nu se mai repete.
Când am primit asta?
Ieri, când cineva a decis să plece devreme
şi să mă lase să fac eu toată aprovizionarea.
De-asta n-am terminat încă.
- Cred c-o să pun asta deoparte. - Pentru tine?
Zic şi eu. Nu e genul de bluză
pentru cineva căruia îi place să stea acasă de una singură sâmbătă seara.
- Dă-i mai tare. Ador melodia aia. - Poţi să auzi asta?
Sigur. Tu nu poţi?
- Bună! - Bună!
- Ador melodia asta. - Şi eu am spus asta adineauri.
- Te pot ajuta cu ceva? - Doar cu o părere.
Ironic sau jalnic?
Puţin din amândouă, dar se asortează cu geaca.
- Îţi plac pisicile? - Nu. Doar mi-e frig la urechi.
- Îl iau. - Eşti la facultate?
Întreb doar pentru că primim mulţi copii de la universitate.
Avem un anunţ publicitar şi nu ştim dacă funcţionează sau...
- Nu mai vorbi. - 12 dolari.
Sunt din est. Îmi iau un semestru liber, ca să ajut la nişte treburi familiale.
Am împachetat în grabă.
- Eu sunt Brian. - Chloe.
În fiecare zi de la 15:00 la 18:00, în caz că ai mai uitat să împachetezi ceva.
Poate ne mai vedem cândva... între 15:00 şi 18:00.
Bine. Pa!
Nu ştiu ce-ai făcut cu Chloe,
dar când o vezi, spune-i să eticheteze produsele de pe raft.
Amy, mă grăbesc. E cina mea aniversară, aşa că...
Cum te-ai suit acolo?
Ce? Aşa, din senin, ai superputeri?
Nu cred că săriturile pe tomberoane se încadrează la superputeri,
dar e cam ciudat, nu? E ca o explozie de energie,
iar eu ştiam că pot s-o fac. Şi pot auzi lucruri.
- Auzi piticii cum îţi tropăie în cap? - Nu...
Masa numărul patru.
Cred că tocmai au scuipat în mâncarea tipului ăluia.
E ca şi cum mi s-a îndeplinit dorinţa pusă înainte de ziua mea.
Mă simt atât de diferită.
Evident, trebuie să existe o explicaţie pentru asta,
în afară de faptul că eşti o ciudată.
Iar tu eşti inutilă. Nu-mi vine să cred că Paul lipseşte de la ziua mea.
Regelui benzilor desenate i-ar fi plăcut la nebunie asta.
- I-am spus să nu vină. - De ce?
- Eu şi Paul ne-am sărutat! - Poftim? Când?
Aseară. La început ne-am zis... "Iată-ne pe ringul de dans."
"Acum ce facem?" Cam aşa ceva. Dar apoi, nu prea multe.
- Tu şi Paul? - Ştiu!
Dar nicio grijă... nu vei fi a treia roată la căruţă.
Doar v-aţi sărutat şi acum formaţi un cuplu?
Amy, am vorbit cu tine în fiecare zi, de când aveam doi ani
şi n-ai pomenit niciodată că simţi ceva pentru Paul.
N-am ştiut până când s-a întâmplat.
- Eşti geloasă? - Pe tine şi Paul? Nu!
- Nu trebuie să fii rea. - Nu sunt rea. Sunt surprinsă.
- Credeam că te vei bucura pentru noi. - Mă bucur. S-a priceput?
Surprinzător, da!
La început a fost puţin jenant, dar apoi a-nceput să ne placă.
Bine, ştii ce? Pot accepta asta, dar nu vreau s-aud detalii.
Fir-ar, uite-o pe prietena lui Alek.
Înfiorător... Nu, e Jasmine. Bună!
Sunt verişoare. Facem istoria împreună. Şi de ce-ţi pasă?
- Fiindcă a încercat să mă sărute. - Chloe! L-ai lăsat?
Nu, dar m-am aruncat înspre el, fără ruşine. Are cei mai frumoşi ochi.
- A făcut şi el asta? - Da, cred c-aşa a făcut.
Da! Dumnezeule! Chloe, cine eşti?
N-am nicio idee.
Da. Bună. Mama ta la telefon. Îţi aduci aminte de mine?
Ai spus că vei fi acasă cu o oră în urmă.
Tocmai plăteam. Ajung acasă în două secunde, jur.
Tre' să plec.
Nu. Încă nu poţi pleca. Trebuie să ne facem un plan.
- Unul scurt. - Bine.
Mai întâi, aşteaptă o zi şi apoi sună-l pe băiatul din club.
Nu prea ştiu... A fost doar un flirt încheiat cu o plimbare cu maşina.
Rămâne pe listă. Iar apoi vine Alek.
Bunăciunea sa regală? Las-o baltă. N-o să se întâmple.
Înainte să tragi concluzii pripite, ar trebui măcar să-l vezi fără tricou.
Bine... Rămâne doar urechi de pisicuţă.
Brian... Şi pentru el, am un răspuns afirmativ.
Bine, sărbătorito. Plătesc eu.
Eşti de acord ca toţi patru să mergem cândva la o întâlnire dublă?
- Tu, eu, Brian şi Paul? - Da. Ar fi ciudat?
În primul rând, nici măcar nu ştiu dacă-l voi mai vedea vreodată.
Şi-n al doilea rând, da, ar fi ciudat. Dar tot vreau să merg.
- Mă bucur mult pentru tine şi Paul. - Mersi.
Şi, Chloe, încearcă să nu te baţi cu prea mulţi tipi răi în drum spre casă.
O să încerc.
- Ai nişte mărunţiş? - Nu, îmi pare rău.
- Poate ai altceva în schimb. - Ajutor! Lasă-mă-n pace!
- Lasă-mă! - Târfo! Ce mi-ai făcut?
Stai departe de mine!
Clar, două secunde nu...
- Chloe, eşti bine? - Da.
- Eşti sigură? - Da.
- Da, scuze pentru întârziere. - Nu-i nimic, puştoaico. E ziua ta.
- Primeşti câteva învoiri. - Mersi.
Voi fi în camera mea dacă ai nevoie de mine, bine?
- Chloe? - Ce e?
Mă holbez la chestia asta încă de la ora 17:00.
Crezi că poţi sufla în câteva lumânări ca să pot servi o felie?
- E frumos. E cu vanilie? - De parcă te-aş cunoaşte de ieri.
- Fără cântat. - Eu nu cânt.
Era ideea tatălui tău... Fără cântat.
Mamă, e-n regulă. Ne-a părăsit acum zece ani. M-am împăcat cu ideea.
La mulţi ani!
Ador tortul.
Într-o manieră paşnică, fără să mă furişez,
am observat că aseară ai ajuns acasă puţin mai târziu.
- Tu şi ceata ta... - Nu spune "ceată".
... haita ta de şobolani, aţi făcut ceva deosebit?
Da, am făcut. Am dansat şi am cunoscut un băiat.
- Nu plânge, nu ţipa şi nu mă îmbrăţişa. - Bine.
Şi am mai cunoscut unul, azi la muncă.
Era... drăguţ.
- Gata? Doar atât îmi oferi? - În asta constă cam totul.
- Simt că povestea e mai lungă. - Şi nu pari prea entuziasmată.
Ba nu, sunt entuziasmată. Doar că...
Am multe pe cap momentan.
Ce ai tu pe cap?
Chloe?
Ştii ceva despre părinţii mei naturali?
Fir-ar să fie, Chloe.
- N-o să-mi dai pace cu asta, nu? - Nu, linişteşte-te, nu te resping,
nu-i un moment de genul... "Nu eşti mama mea adevărată."
Sunt doar curioasă. Jur.
Ştii deja tot ce ştiu şi eu, adică aproape nimic.
Niciun act, nimic?
Era haos atunci. Ucraina era un stat nou.
Tatăl tău lucra acolo şi te-a văzut la orfelinat
şi s-a îndrăgostit de tine.
Dar cum m-a scos din ţară? Nu are nicio logică.
Ce?
Cred că e posibil ca banii să fi rezolvat asta.
- M-a furat? - Nu.
Nu. Aşa se proceda pe atunci.
Dar nici măcar n-a fost curios să afle de unde sunt sau cum...
Nu. Tatălui tău nu-i plăceau întrebările.
Îmi pare rău. Aş fi vrut să ştiu răspunsurile.
- Mersi pentru tort. - N-ai pentru ce.
- Mamă? - Da.
- Te iubesc. - Se subînţelege.
Ce crezi? Paul adoră tricourile rock clasice,
dar maică-sa nu-l lasă să le poarte la şcoală.
- Nu ştiu dacă ar trebui să iau ceva mai... - Amy, îl cunosc pe Paul de când mă ştiu.
N-am chef de informaţiile astea.
Bine, ce ai păţit? Ai dat cu capul de coşul de gunoi?
Şi să nu-mi spui că poţi zbura, fiindcă te internez la nebuni.
Amy, nu pot zbura. Ar fi ciudat să pot.
Măcar l-ai sunat pe petrecăreţ cum am plănuit?
Adică, tu ai plănuit.
Nu te uita aşa la mine. Mă ajută. Voi cumpăra ceva.
Am mai auzit-o p-asta.
Amy, nu ştiu ce se întâmplă cu mine în ultima vreme.
Nimic nu are sens. Ieri eram aşa plină de viaţă.
Ăla e telefonul tău?
Amy? Nu... Amy, ce faci?
- Îl sun pe Xavier. - Amy, nu, dă-mi telefonul.
Amy, nu...
Sună. Ţine.
Căsuţa poştală. Bună!
Sunt Chloe. Ne-am întâlnit seara trecută.
Sună-mă. Pa. Să nu mai faci asta niciodată.
- Te urăsc. - Şi eu te iubesc.
Cum spui tu.
Pe bune?
Dumnezeule!
Închizi devreme?
Urechi de pisicuţă. Da.
Cum îmi voi mai satisface acum ciudata mea pasiune pentru căciuli?
Îmi pare rău. Ar fi trebuit să te avertizez, se întâmplă des.
Ca să ştii, am plănuit o discuţie amuzantă de 15 minute
înainte să te întreb asta, dar ai vrea să bem o cafea împreună?
Nu pot. Amy şi cu mine...
Ne luăm la revedere fiindcă n-avem nimic plănuit.
Pa!
- O iau ca pe un da. - Bine.
A plecat când eram foarte mică, aşa că abia mi-l amintesc.
Dar acum patru ani am găsit o adresă de mail pe care mama o ascunsese,
şi i-am trimis câteva mesaje.
Ţi-a răspuns la ele?
Nu. Adică, mă îndoiesc că o mai foloseşte.
De fapt, nici nu ştiu dacă trăieşte.
Dar nu-i nimic. Formez o echipă bunicică cu mama.
Să nu-i spui că am zis asta.
Dar tu? Te înţelegi cu părinţii?
N-am mamă, doar tată.
Şi relaţia noastră e în dezvoltare.
Mama a murit acum cinci ani şi am cam rătăcit de atunci.
Pentru regăsire.
Piersicuţă, cuminte!
- Fir-ar, ce unghii ai! - Piersicuţă, cuminte.
Amice, fă ceva cu câinele tău.
Îmi pare rău. N-a mai făcut aşa până acum.
- Asta a fost neaşteptat. - Da. Ar trebui să plec.
Mama are o chestie cu venitul meu acasă.
- Mersi pentru cafea. - Aşteaptă, Chloe!
Putem să ne mai întâlnim?
Da, chiar mi-ar plăcea. Pa.
Adio, Chloe.
Ce s-a întâmplat?
Dumnezeule!
Nu ştiu. Să verifice cineva.
Era chiar aici.
Chloe, nu! Vrem să te ajutăm.
Ar fi trebuit doar să veghem asupra ta ca să fim siguri că Alek avea dreptate.
Aveam dreptate. Le-am spus că ai început să te transformi.
Dar apoi l-am văzut pe criminalul ăla dând târcoale
şi am ştiut că trebuie să facem ceva.
- Nu cred că ne-a urmărit. - Îmi spune cineva ce se întâmplă?
Îmi pare rău. De obicei sunt oameni care te ajută cu asta.
Nu aşa se face în mod normal.
- Ce să se facă? - Contactul.
- Transformarea ta a fost prea rapidă. - Te-ai născut în Ucraina, nu?
- Da, dar de unde ştii asta? - Nu aici. Vino.
Cred că suntem în siguranţă. Ar trebui să nu ne oprim.
Nu... Nu merg nicăieri cu tine până nu primesc nişte răspunsuri.
De exemplu, de ce încearcă un nebun mutilat să mă omoare?
De unde ştie cum mă numesc?
- Adică... - Chloe!
Va fi bine. Îţi vom răspunde la întrebări, promit.
- Uite una, ce naiba sunteţi? - Vrei să spui "ce naiba suntem"?
- Suntem Mai. - Mai?
Urmaşii unei rase străvechi şi sacre, nu tocmai oameni, însă nici zei,
copiii lui Bastet, cea mai puternică dintre zeiţe.
Era o vreme când eram adulaţi, eram consilierii faraonilor.
Mai şi oamenii aveau o relaţie specială. Eram protectorii lor.
Dar apoi am cam luat-o în jos.
Poţi spune că ne-am săturat să primim ordine.
Am încălcat legătura noastră sacră.
Asta e una din variante. Dar suntem vânaţi de secole.
Exagerează puţin.
- Ducem nişte vieţi destul de normale. - Asta chiar nu are niciun sens.
În sinea ta ştii că e adevărat.
Ai ştiut dintotdeauna că eşti diferită.
Vor mai fi... schimbări?
Nu, doar o coadă.
Nu-l băga în seamă. Se crede amuzant.
Ştiu că e greu de acceptat, dar e ceea ce eşti.
Regreţi că ai fost rea cu mine?
- Nu. - Deci cu cine beai cafea?
- Prietenul tău? - Nu-i treaba ta.
Pentru o clipă am crezut că o să-l săruţi.
Jur că aproape am făcut infarct.
Mai şi oamenii nu prea se combină bine.
Cred că-l poţi numi un blestem.
- Nu putem fi... - Intimi.
Câteodată chiar şi ceva neînsemnat ca un sărut...
Ce se întâmplă dacă ne sărutăm?
Depinde de sărut. Paralizie, moarte...
... câteodată amândouă.
Nu-ţi face griji, nu pentru Mai, doar pentru oameni.
Alek, mă jur. Nu-ţi face griji, nu l-ai sărutat. E bine.
- Te-am urmărit. - Nu pentru el îmi fac griji.
Nu e vina ta. N-aveai cum să ştii.
- Chloe, stai. - Nu mă atinge, te rog.
- Lasă-ne să te ducem acasă. - Mă descurc şi singură.
- Se referea la casa noastră. - Nu înţelegeţi?
Nu vreau să am de-a face cu voi.
Nu cred că ai încotro,
măcar până aflăm de ce te urmărea Ordinul.
Sau cum ştiau despre tine. De obicei nu atacă aşa.
Ordinul?
Din Ordin fac parte cei care au jurat să ne extermine.
Crede-mă, n-o să-ţi placă dacă te prinde tipul ăla din parc.
Prea târziu. Tocmai m-a aruncat din vârful turnului Coit.
Ce s-a întâmplat?
Era de parcă mi-aş fi rupt fiecare os din corp.
- Dar erai încă în viaţă? - Îmi pare rău că te dezamăgesc.
Numai Unificatoarea are nouă vieţi...
E imposibil.
Şi de îndurat nouă vieţi.
Chloe, nu noi trebuie să te salvăm, tu ar trebui să ne salvezi pe noi.
- Nu! - Trebuie să vii.
Ordinul ştie despre tine şi nu se vor opri.
- Multă lume va muri. - Nu mă atinge!
Asta n-are nimic de-a face cu mine.
Lăsaţi-mă în pace.
- Te-am aşteptat. - Iar eu mă grăbesc.
Sper că ai un motiv bun să fii aici.
Am găsit fata.
E cine credeam noi că ar fi.
- Astea-s veşti foarte bune. - Ce vrei să fac în continuare?
Ce crezi că vreau?
Omoar-o... de câte ori va fi necesar.
Chloe, eşti acasă!
Te-am sunat de un catralion de ori.
E-n regulă. Sunt bine.
Nu-i vorba despre tine. Eu şi Paul tocmai ne-am despărţit.
Trebuia să ne întâlnim la Galaxy şi, pur şi simplu, n-a apărut.
Pun pariu că maică-sa l-a făcut...
Îmi pare foarte rău, dar n-am timp acum, bine?
- Şi ce treabă ai tu aşa importantă? - Ce spui de asta?
N-ai nimic acolo.
- Cred că am murit astăzi. - Ce?
Eşti bine?
E Paul. Să-i răspund?
Bună, Paul.
Chloe, am pe cineva aici care vrea să vorbească cu tine.
Paul?
Bună, Chloe.
Cred că tu şi eu avem nişte treburi neterminate.
Nu opri motorul.
Nu te las să ieşi din maşină dacă nu-mi spui ce se petrece.
Mai ştii când m-ai avertizat în legătură cu tipii răi?
Ar fi trebuit să ascult.
Dacă eu şi Paul nu ieşim de-acolo în două minute, sună la poliţie.
Nu te poţi duce acolo singură!
Nu spun că vreau să vin cu tine, dar nu te poţi duce acolo singură.
Ai încredere-n mine. Va fi bine. Ţine-mi pumnii.
Nu crezi c-ar trebui să mă legi de un scaun, în schimb?
N-am forţa musculară necesară pentru asta.
- Paul? - Chloe, pleacă de-aici! E o capcană.
Da, mi-am cam dat seama de asta.
Ciudăţenio... Ştii cine eşti.
Îmi voi lua prietenul, vom pleca şi jur că nu va mai trebui să mă vezi din nou.
Nu ştiu care-i treaba cu tine şi Mai, dar chiar n-are nimic de-a face cu...
Dumnezeule...
Ştiu că tu crezi că asta n-are nimic de-a face cu tine,
dar te înşeli. Asta te implică în totalitate.
- Cine dracu' eşti? - Călăul tău.
Voi încerca s-o fac repede.
Dar cu opt vieţi de luat, ar putea dura o perioadă.
Ştire de ultimă oră... e naşpa să mori.
Şi n-o voi face din nou.
Acum suntem chit. Stai... tot trebuie să te arunc de pe vârful unei clădiri.
- Suntem la... - Unde e?
Amy, te rugăm, n-avem timp. Unde-i Chloe?
Acolo... la al doilea etaj! Staţi, nu mă lăsaţi aici!
Chloe? Ce mişto e!
Uciderea aşa-zisei Unificatoare va fi cea mai mare realizare din viaţa mea.
- Ai greşit fata! - Poate c-ai dreptate.
Să vedem de câte ori te pot omorî, înainte să nu mai poţi reveni la viaţă.
Chloe, pleacă de-aici.
Alek, ia-l pe Paul. Am eu grijă de ciudatul ăsta.
Aşteaptă aici.
Chloe!
Nu acum, Amy.
Paul...
Rămâi aici!
Nicio grijă, Chloe. L-am prins.
E bine de ştiut că partea aia e adevărată.
Stai departe de prietena mea!
Tot nu suntem chit.
- Eşti bine? - Nu ştiu.
- Ar trebui să mergem după el? - Da, haideţi!
Nu, Alek! Ar trebui să ne considerăm norocoşi că suntem în viaţă.
Chloe!
Jasmine!
Dumnezeule! Sun la Urgenţă.
Nu, o duc acasă. O putem vindeca... sper.
Restul, avem doar o singură viaţă.
- Îmi pare atât de rău. - Nu poţi fugi.
Ştiu...
- Bună, tată. - Bună! Ai venit.
- Ai avut o zi bună? - Da. Chiar foarte bună.
Bănuiesc că a fost implicată o fată.
Sunt Chloe. Lasă un mesaj.
SĂ N-AI ÎNCREDERE-N NIMENI. TATA.
Traducerea şi adaptarea: Unq Johnny & drăcuşoru_creţ
Comentarii pe www.tvblog.ro