Există o a cincea dimensiune,
pe lângă cele cunoscute de om.
O dimensiune la fel de vastă ca spaţiul
şi atemporală ca infinitul.
Este calea de mijloc între lumină şi umbră,
între ştiinţă şi superstiţie.
Ea transcende toate temerile noastre
şi ne depăşeşte cunoştinţele.
Aceasta este dimensiunea imaginaţiei.
Este o zonă numită: ZONA CREPUSCULARĂ.
Sezonul 1, Episodul 1 Where Is Everybody
Se întâmplă aici
şi acum.
Şi odiseea către tenebre
pe care o vom urmări,
ar putea fi odiseea noastră.
Spuneţi-mi, oraşul care e un pic mai departe,
cum se numeşte?
Aveţi un client.
Aveţi un client aici!
Aveţi un client!
Şuncă şi ouă!
Ouă prăjite!
Cu cartofi!
Aveţi un client aici!
Şuncă, ouă prăjite şi cartofi!
Aveţi un client înfometat care plăteşte cash.
Am 2,85 $ în bani americani.
Desigur. Bani americani.
Cel puţin asta e sigur.
Sunt american.
Vedeţi, am unele probleme cu identitatea mea.
Să punem problema în felul ăsta: nu sunt sigur cine sunt.
Dar am 2,85 $ şi mi-e foame.
Asta e sigur.
Am 2,85 $ şi mi-e foame!
Mă voi trezi dintr-o clipă în alta.
Sunt sigur. Mă voi trezi.
E cineva aici?
Domnişoară!
Domnişoara de acolo!
Aş vrea să-mi faceţi o favoare.
E nebunie curată, însă m-am uitat
şi nu am văzut pe nimeni pe aici.
Poate dorm cu toţii, dar...
Literalmente, nu e niciun suflet pe aici.
Nu vreau să crezi că sunt nebun sau ceva de genul ăsta.
Nu sunt aşa, doar că...
Nu-mi amintesc deloc cine sunt.
E o chestie foarte ciudată,
dar când m-am trezit azi-dimineaţă,
nu m-am trezit cu adevărat.
M-am trezit mergând pe drumul ăsta.
Amnezie, parcă aşa se numeşte?
Asta trebuie să am,
fiindcă nu-mi amintesc nimic,
şi nu pot găsi pe cineva căruia să-i vorbesc.
Sunteţi singura persoană pe care am văzut-o.
Nu vreau să vă înspăimânt,
dar mă întreb dacă există pe aici un medic...
Îmi pare foarte rău, doamnă,
însă vă asigur că n-am vrut să vă deranjez.
De fapt,
mi-au plăcut întotdeauna
femeile tăcute.
Înţelegi ce vreau să spun, păpuşico?
E cineva aici?
Presupun că nu ai cheia de contact, păpuşico?
Alo!
Centrala.
Alo, centrala!
Centrala?!
Sunt telefonistul automat.
Telefonist, ascultă...
Numărul pe care l-aţi format nu e alocat.
Vreau doar să întreb dacă e cineva care să-mi spună...
Verificaţi dacă aveţi numărul corect.
Telefonist, vrei să mă asculţi, te rog?
Sunt telefonistul automat.
Numărul pe care l-aţi format nu e alocat.
Nu sunteţi în toate minţile?
Nu am format niciun număr!
Aceasta e o înregistrare.
O înregistrare? Telefonist...
Sunt telef...
Telefonist, vreau să ştiu doar cine sunt.
Numărul nu e alocat.
Te rog, poţi să...
Verificaţi dacă...
CARTEA TELEFONICĂ A ORAŞULUI OAKWOOD
Abel, Adams, Allen, Atman.
Unde sunteţi, băieţi? Unde locuiţi? Doar în cartea asta?
Baker, Bargman, Blod, Belmont.
Al cui e magazinul?
Ale cui sunt toate magazinele?
Cine-i şmecherul care a închis uşa?
Foarte amuzant.
Poate cineva să-mi dea o mână de ajutor?
E o nebunie oraşul ăsta.
Însă îmi place.
Nu mai e amuzant deloc.
Nu-mi place deloc asta.
Aş vrea să nu am senzaţia asta ciudată
că sunt urmărit...
şi ascultat.
Apel către toate maşinile,
apel către toate maşinile.
Un necunoscut se învârte pe lângă secţia de poliţie.
Pare suspect. Probabil că încearcă să...
Acum e timpul să mă trezesc.
Trebuie să mă trezesc.
Unde au dispărut cu toţii?
Vrea cineva o îngheţată?
Îmi pare rău, bătrâne, nu-mi amintesc numele tău.
Figura mi se pare familiară, însă îmi scapă numele tău.
Îţi spun eu care e problema mea.
Sunt în mijlocul unui coşmar şi nu pot să mă trezesc,
iar tu faci parte din el.
Tu, îngheţata, secţia de poliţie,
cabina telefonică şi manechinul ăla mic.
Tot oraşul ăsta nenorocit
în care mă aflu.
Asta-mi aminteşte de ceva.
Scrooge a spus-o.
Ţi-l aminteşti pe Scrooge, bătrâne? Pe Ebenezer Scrooge?
I-a spus asta unei fantome, Jacob Marley.
I-a spus, "Ai putea fi doar o bucăţică de carne de vită nedigerată,
o fărâmă de brânză, o pată de muştar,
o bucăţică de cartof.
Dar îmi miroşi mai mult a piftie decât a stafie."
Vezi, asta eşti.
Eşti ceea ce am mâncat la cină aseară.
Asta trebuie să fii.
Însă acum m-am săturat.
Vreau să mă trezesc.
Vreau să mă trezesc acum.
Dacă nu mă pot trezi,
mi-ar plăcea măcar să vorbesc cu cineva.
Cred că am multă imaginaţie.
Nimeni din lumea asta
nu poate avea un vis atât de real ca al meu,
precis până în cel mai mic detaliu.
ULTIMUL OM DE PE PĂMÂNT
LICEUL OAKWOOD
IMNUL DE LUPTĂ
Forţele aeriene.
Sunt aviator!
Sunt în Forţele aeriene!
Sunt aviator!
Ascultaţi toţi, sunt aviator!
Sunt aviator.
Aviator. Asta ce înseamnă?
Să fi fost o bomb...?
Asta trebuie să fi fost, o bombă.
Dar, dacă ar fi fost o bombă, totul ar fi fost distrus.
Şi nu e nimic distrus.
Cine-i acolo?
Cine proiectează filmul?
Cine-i acolo?
Cine proiectează filmul?
Cine-i acolo?
Mă poţi vedea?
Cine-i înăuntru?
Să mă ajute cineva, vă rog!
Ajutaţi-mă, vă rog!
Să mă ajute cineva, vă rog!
Ajutor!
Să mă ajute cineva, vă rog!
Vă uitaţi la mine. Ajutaţi-mă!
Ajutor! Ajutor!
Ajutor, vă rog!
Ajutor!
Cei care vă uitaţi la mine, ajutaţi-mă!
Ajutor! Ajutor!
Scoateţi-l de acolo.
Cei care vă uitaţi la mine, ajutaţi-mă!
Cei care mă urmăriţi, ajutaţi-mă!
Scoateţi-l de acolo, repede.
Eliberaţi subiectul.
Fiţi atent, dle colonel, să nu se taie la mână.
Geamul ceasului e spart.
Am văzut şi eu, sergent.
Sergent.
Vă ascult, d-le colonel.
E în regulă, domnule.
Are halucinaţii, cred.
Scapă imediat de ele.
Bine. Aţi luat toate datele înregistrate?
Da, d-le, pe toate.
Cât timp indică cronometrul?
484 ore, 36 minute.
Bine. Vreau să văd toate datele
imediat ce sunt gata.
Şi vreau să văd reacţiile pe care le-a avut.
Da, d-le. A venit presa, d-le.
Sunt grăbit, domnilor.
Vreau să-l văd pe sergentul Ferris.
Consideraţi operaţiunea o reuşită, d-le?
Absolut.
Bărbatul a stat închis în această cutie,
în jur de 484 ore.
Asta echivalează cu un drum dus-întors pe lună,
şi câteva orbitări.
A fost un zbor simulat spre lună, nu-i aşa, d-lor?
Ăsta a fost scopul nostru.
Ce sunt firele acelea care sunt ataşate de el?
Electrozi.
Toate reacţiile lui au fost înregistrate.
Respiraţia, activitatea cardiacă, tensiunea.
Ce s-a întâmplat cu el, d-le general,
înainte să apese pe butonul acela?
Putem spune că a clacat.
Presupunem că a avut halucinaţii.
Însă trebuie să ştiţi ceva, d-lor.
Oricare dintre dvs aţi fi fost închis într-o cutie
de un metru cub, timp de două săptămâni şi jumătate,
singur şi fără să audă o voce omenească,
alta decât propria lui voce,
şi-ar fi dat frâu liber imaginaţiei.
Imaginaţia dvs ar fi luat-o razna,
aşa cum s-a întâmplat cu a lui.
Scuzaţi-mă.
Aşteptaţi.
Cum te simţi, sergent?
Mă simt mult mai bine, d-le.
Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat la sfârşit.
E în regulă.
Cum a fost, Ferris?
Unde credeai că te afli?
Într-un loc pe care vreau să-l uit, d-le.
Într-un oraş.
Într-un oraş fantomă, fără nimeni în el.
Ce s-a întâmplat cu mine, doctore?
Am pierdut controlul, nu-i aşa?
Ai avut un fel de coşmar
provocat de mintea ta.
Putem să-ţi alimentăm stomacul
cu mâncare concentrată.
Să folosim microfilme pentru citit şi recreere,
chiar şi pentru filme.
Putem să pompăm oxigen şi să scoatem deşeurile afară.
Însă există un singur lucru pe care nu-l putem simula.
Ceva esenţial...
Dorinţa de a nu fi singur.
Să spargi zidul singurătăţii
este o problemă insolubilă.
Data viitoare, nu voi mai fi într-o cutie, nu-i aşa?
Nu, Mike.
Data viitoare, vei fi realmente singur.
Hei, să nu te duci acolo sus.
Data viitoare, nu va fi nici vis, nici coşmar.
Data viitoare va fi realitate.
Aşa că rămâi aici.
Vom ajunge acolo, nu peste mult timp.
Acolo sus,
în infinitul galactic,
în imensitatea neantului.
Acolo sus se ascunde un duşman: solitudinea.
Stă acolo, printre stele, aşteptând.
Aşteptând cu răbdarea Eonilor.
Mereu de veghe,
în Zona Crepusculară.
Made by Alice Vogans