Nu cred în război. Nu cred că rezolvă ceva.
Războiul este diabolic.
E iraţional.
Şi dacă istoria ne-a învăţat ceva, e că războiul duce doar la mai mult război,
la mai multe omoruri, armate mai mari.
Şi vreţi ca eu să mă înrolez acum?
Ce îmi cereţi să fac, e de fapt o lecţie cum să ucizi.
Asta înseamnă cu adevărat.
Stau astăzi aici, pentru că refuz să primesc o astfel de lecţie.
Vă mulţumesc foarte mult, dle Beale. Foarte elocvent.
- Am înţeles că aveţi reputaţia de scriitor. - Da.
Din păcate, nu ne aflăm aici pentru a examina abilităţile tale literare.
Dacă ai da peste un copil rănit într-un raid aerian, ce ai face?
Poftim?
E o întrebare destul de simplă.
Dacă ai da peste o tânără rănită într-un raid aerian...
ai ajuta-o?
Da. Desigur.
Chiar dacă asta ar fi interpretat ca ai sprijinit efortul de război?
- Nu. Nu e acelaşi lucru. - Vei respecta regulile de camuflaj?
Da.
- Nu ai avea obiecţii morale? - Nu. De ce aş avea?
Pentru că afirmi că refuzi să lupţi în război.
Deci se pare că ai obiecţii doar la unele dintre aspecte.
Nu este adevărat.
Un moment, dle Beale.
Suntem nemulţumiţi că în acest caz, refuzi înrolarea pe motiv de conştiinţă.
Ia staţi puţin!
Prin urmare, cererea ta e respinsă.
Dar nu aţi ascultat niciun cuvânt din tot ce am spus.
Mr. Beale...
V-aţi gândit la scenariul ăsta înainte ca eu să vin aici.
Adică, asta e o parodie!
- Vrei să taci? - Nu!
Am venit aici pentru că am vrut să fiu ascultat.
Destul!
Nu recunosc autoritatea acestui tribunal.
Reţineţi-l!
- Exact asta încerc să spun! - Haide!
Chiar dacă o ţară se află în război, un individ are dreptul să aleagă!
Domnilor ofiţeri, vreţi vă rog, să-l arestaţi arest pe omul ăsta?
- Haide! - Am dreptul să fiu ascultat!
- David! - Cine este ăsta?
E dl. Beale, refuză să se înroleze.
Arestat şi pentru încălcarea ordinii publice şi provocare de scandal.
Eşti un "concie", da? [concie = refuză să lupte]
Ei bine, o să-ţi organizăm o primire specială de bun venit.
Am avut un frate rănit la Dunkirk! Mulţi alşi colegii de-ai lui au fost răniţi.
Desigur, dacă toţi ar fi ca tine, Hitler ai fi fost deja aici!
- Vreau să-mi văd soţul. - Oh, îmi pare rău, doamnă...
Beale, domnule.
E deţinut în celulele dvs.
Da, cunosc cazul, dar există anumite ore de vizită.
Uite, v-aş conduce eu jos, însă tocmai am ieşit din serviciu,
dar el va fi bine.
De ce nu te reîntorci aici dimineaţă?
La dracu!
Sergent Ferris! Sergent Ferris!
~ Rearanjare script şi sincronizare ~ ~ Virgil G.N. ~
~ Traducerea şi adaptarea ~ ~ Virgil G.N. ~
RĂZBOIUL LUI FOYLE
Sezonul 1, Episodul 3 O lecţie cum să ucizi
Asta ar putea dura ceva timp, Sam. Aşteaptă-mă la secţie, da?
Bine, dle.
Lawrence, am planificat un exerciţiu cu voluntarii apărării.
Îl vom face aici.
- Ei bine, ţine-i din scurt. - Aşteaptă-mă aici.
- Bună ziua, Foyle. - Bună ziua.
Nu, dle Foyle. Îmi pare rău, dar nu sunt de acord.
Din ce înţeleg, Hastings a fost desemnat un punct nodal de clasa "A"
Asta înseamnă, că era de aşteptat să-l ţinem închis permanent,
în eventualitatea unei invazii germane.
- Da. Aşa este. - În regulă.
Am sub comandă 200 de bărbaţi, toţi voluntari locali.
Vrei să spui că nu ar fi trebuit să le spun la ce să se aştepte din partea lor?
Nu, dle Brooks. Spun că trebuie să fim un pic mai precişi
cu privire la ce se poate sau nu, întâmpla.
Îi putem pregăti pentru ce e mai rău şi fără să le prezentăm o viziune prea crudă.
Îmi pare rău, dar nu sunt de acord.
Prevenirea panicii face parte din munca noastră.
Cisterne capcană din staţiile de cale ferată, indicatoarele care sunt date jos,
oamenii sunt în mod evident conştienţi că se întâmplă ceva.
Dar noi nu trebuie să depăşim limita. Sunt de acord cu Foyle.
S-a făcut târziu şi consider că am acoperit toată tematica.
Cum spuneţi dvs.
Ridicat! Haideţi! Culcat!
- Culcat, voi cei de acolo! - În regulă. Să vedem cum merge treaba.
Raymond Brooks e băiat bun,
dar s-a simţit dat deoparte în această primă rundă de discuţii.
Ultima dată când a fost în Franţa, a fost decorat pentru bătălia de la La Ypres.
Asta-i problema cu toţi aceşti eroi de răztboi.
Şi ei vor să câştige războiul.
Excelentă treabă. Foarte bine!
Cred că mai bine l-ai muta.
- Ei, ce se petrece aici? - Aşa lucrează Brooks. Simulare atac cu gaze.
Ei bine, sper să ne revedem pe la tribunal. O zi bună!
Ia spune, Milner, cât crezi că o să ne mai ţină?
Nu ştiu, dar eu mă duc acasă.
Cei din comisia de invazie, despre ce or fi vorbind?
Despre invazie.
Aş vrea ca nemţii să ne invadeze. Le-am servi câte un ceai.
Bună seara domnule. Eram în drum spre casă.
E în regulă, Milner. Noapte bună.
- Eşti încă aici? - M-aţi rugat să aştept, dle.
Oh, aşa am făcut? Iau ceva de la birou şi plec.
Christopher, rămâne pentru mâine?
- Da. La 11:30. - Bine.
- O altă comisie? - Golf.
Vă duc acasă?
Oh, nu. Nu pot suporta ideea că o să găteşti din nou pentru mine.
Mă duc la Carlo, e chiar aproape de mine.
Am condus de multe ori pe acolo. Şi de multe ori m-am gândit să încerc.
Bine.
Acolo unde locuiesc, proprietăreasa nu permite gătitul după ora 18:00.
- Chiar aşa? - Cât e ora, dle?
- 19.30. - Serios, dle?
Iată-ne!
Vino!
Mulţumesc foarte mult, dle. Sunteţi foarte amabil.
- Carlo? - Christopher.
- Ce mai faci? - Bine. Mulţumesc!
Mă bucur să te văd.
- Şi eu. - Mulţumesc!
- Nu cinaţi singur în seara asta! - Păi, se pare că nu.
Nu. Ea e şoferul meu, Sam Stewart.
- Bună. - Bună.
- Până la urmă ai primit unul, nu-i aşa? - Da, în cele din urmă.
Ai grijă de el. Lucrează prea mult.
- Bine. - Ce vrei să mănânci?
- Eu o să iau lasagna. - Oh, nu, nu lasagna.
- Nu lasagna? - Nu.
Carnea tocată nu mai e ce a fost. Nu ştiu ce au băgat în ea.
Oh, bine!
Am o friptură bună de porc, cu salată şi legume.
- Bine. - Iau şi eu la fel.
Bună alegere. Îl trimit pe Tony să aducă nişte Chianti.
Scuzaţi-mă.
Urmaţi-mă.
Vă rog... luaţi loc!
Mulţumesc!
Nu l-am mai văzut pe Andrew de ceva timp. Ce ai făcut cu el?
Nu am făcut nimic. E în R.A.F. [Forţele Aeriene Britanice]
- Pilot? - În pregătire.
- Şi ţi-a spus? - Păi nu, până nu s-a înrolat.
Tinerii ăştia!
Nu-ţi spun nimic. Unde sunt, ce fac!
Trebuie să fiţi foarte mândru de el.
De Andrew? Da.
Cred că e foarte simpatic, de toată lumea îi duce dorul.
Da, şi eu.
- Unde e încartiruit? - În Scoţia.
Oh, sărmanul. Am fost în Edinburgh. Aproape că am murit de frig.
Tata m-a trimis într-un tur ecumenic.
Tot ce-mi amintesc, sunt o grămadă de bătrâni plini de whisky
care citau din cartea "Apocalipsa Sf. Ioan".
- Buona sera, signor Foyle. - Buona sera, Tony.
Que Bella signora! [Ce doamnă frumoasă]
- Scuze? - Tony, ce naiba crezi că faci?
Nu-l băga în seamă.
E singurul italian care le vrăjeşte şi încearcă să profite de toate fetele.
- Tată! - Ei?
Ea e Sam Stewart, şoferul meu.
- Nu te-am mai văzut până acum. - Nu am mai fost aici până acum.
Ei bine, eu sunt Antonio. Toţi îmi spun Tony.
Nu ai comandat lasagna?
Nu.
Bine.
E născut în Bermondsey, şi nu a ieşit niciodată din ţară.
Noroc!
Ce crezi că faci? Ştii că nu ai voie aici.
Acum, uite ce ai făcut!
Mişelule!
Mai încet!
Nu fugi!
- Copilul ăsta e de nestăpânit. - Ce mai e de data asta?
A fost în cabinetul tău.
- Ţi-a umblat prin birou. - A furat ceva?
- Tati! - Mereu scotoceşte peste tot.
Proastă idee să-l aduc aici.
Bineînţeles că a fost proastă. Pentru că a fost ideea mea.
Ştiu că ai vrut să faci un bine, dar trebuie să fii de acord,
că Joe a fost un dezastru încă de la bun început.
- Nu, nu sunt de acord. - Parcă-i scăpat de la zoo.
Ei bine, vei fi bucuros să auzi că pleacă.
- Da? - Părinţii îl vor înapoi acasă.
Nu a căzut nici măcar o bombă în Londra.
Nu mi-ai spus că ai ţinut legătura cu părinţii lui.
Da. Au telefonat în dimineaţa asta.
Astea sunt veşti bune.
E singurul lucru cu care familia asta a sprijinit efortul de război,
luând un copil de 11 ani şi abia aşteptând să îl vadă plecat.
Tatăl tău a sprijinit foarte mult efortul de război.
Bravo, tati.
Merg să-l găsesc pe Joe.
Mă bucur că v-am cunoscut.
- Şi eu, dle. - Mulţumesc! Pe curând.
Sper.
- Ciao. - Pa.
- Mulţumesc, dle. - Cu plăcere!
Să vă las acasă?
Dră Stewart!
- Astea sunt pentru dvs. - Mulţumesc!
Uite, mă întrebam, vinerea asta...
- Ce? - Ţi-ar place să vii la Palat?
Vreau să merg acolo, dar nu am cu cine.
Mi-ar place. Îmi place... să dansez.
Vrei?
Da.
Grozav!
Merg pe jos acasă.
Joe.
Ce faci? De ce nu eşti în pat?
Pleacă!
Joe, tatăl tău vine să te ia. Va ajunge aici în curând.
Te-a lăsat aici doar ca să fii în siguranţă, atâta tot.
- Haide, Joe. Treci în pat. - Nu.
Nu până nu pleci.
Bine. Plec acum.
Îmi pare rău, Joe. Am vrut doar să ajut.
- Tony! - Jack!
- Ce faci aici? - Nu-ţi face griji. Nu am evadat.
Ne-au dat drumul la toţi cei cu condamnare de maxim 3 luni, pentru a servi cauzei.
Pare că au nevoie de tinerii delicvenţi pentru a se înrola
în această coloană a V-a, ce se formează în toată ţara.
Da, sunt formate din golani şi evrei.
Pot să stau aici?
- Va trebui să-l întreb pe tata. - Tony, tu eşti...
Sunt sigur că va fi în regulă.
Eşti un prieten adevărat. Ştii asta?
Aşadar, ce ai de gând să faci?
Aş putea începe prin a-i face o vizită nenorocitului ăla de judecător.
La prima abatere, m-a înfierat şi m-a aruncat în iadul ăla.
M-am gândit mult timp la el.
- Ce o să-i faci? - Mă gândesc eu la ceva.
Îmi dai ceva de băut?
Da! Da, desigur!
Şi ceva de mâncare? Sunt mort de foame.
Cu cât joc mai mult, cu atât joc mai prost.
- Da. Probabil că de vină e vârsta. - Mulţumesc!
Panta Downhill...
Mereu la fel.
Măcar am reuşit să-l bat pe Andrew, când am jucat cu el ultima dată.
Mai bine.
El ce face?
Păi...
nu am mai auzit de el, aşa că, e evident că nu are nevoie de bani.
De fapt, Christopher, am avut un alt motiv, pentru care te-am invitat aici.
Păi, la fel ca întotdeauna, Hugh.
Da. Vreau să vorbesc cu tine despre omul care a murit în arest.
Îmi dau seama că nu e locul potrivit, însă...
m-am gândit că e mai bine să o facem în afara secţiei.
A fost...
- Sinucidere, nu-i aşa? - Da.
Sau cel puţin asta se prefigurează.
S-a spânzurat.
Numele lui e Beale. David Beale.
Refuz la înrolare.
Tocmai a refuzat înrolarea, aşa că, ăsta pare să fie motivul.
Oricum, am vorbit cu ofiţerii aflaţi în serviciu în noaptea aceea,
şi toţi sunt foarte reţinuţi în declaraţii.
Se susţin unul pe altul până în pânzele albe.
Asta înseamnă probabil că mint.
- Bună lovitură! - Da.
De asta mă tem. Nu vreau să forţez nota.
- Te-ai putea implica tu, fiind imparţial? - O să văd ce pot face.
Scuze! Prost moment mi-am găsit să deschid acest subiect.
- Am venit imediat ce am auzit. - Nu e nimic de făcut, Theo.
Niciunul dintre noi nu poate face nimic.
- Îmi pare rău. Ar fi trebuit să fiu aici. - Ştii ce îi plăcea lui David?
Cum merge cartea?
- Cine a fost preşedintele instanţei? - Lawrence Gascoigne. De ce vrei să ştii?
- Aş vrea să-l cunosc. - De ce? Nu te ajută cu nimic.
El l-a omorât pe David, şi noi nu facem nimic?
Pentru că suntem pacifişti. Şi nu putem face nimic.
- Nu e nimic de făcut. - Chiar aşa?
David Beale, a fost reţinut în urmă cu o săptămână.
Da, am auzit. A murit în celulă.
Ofiţer de serviciu a fost Ferris. Mai erau încă 3 bărbaţi în noaptea aia.
Câteva investigaţii discrete. Pentru informare.
- Domnule! - Şi cât mai multe despre Beale, poate...
despre soţie, anturaj, astfel de lucruri.
- Am înţeles. - Bine. Mulţumesc!
E cineva jos.
- Cât este ceasul? - 1:15.
Oh, probabil că e iarăşi Joe. Aşteaptă aici.
Lawrence?
Lawrence.
Tati, ce este? Tati, ce se întâmplă?
Era cineva afară... şi a aruncat ceva pe fereastră.
Un bilet.
"O să dai şi tu socoteală"?
Lawrence?
Probabil că e o prostie, însă Emily a insistat.
Aţi mai păţit aşa ceva?
Orice judecător mai primeşte ameninţări din când în când.
- Normal, boxa acuzaţilor e plină. - Asta e ceva diferit.
Ei bine, ciudat este că deşi pare o ameninţare,
însă dacă ar vrea să-ţi facă rău, de ce ţi-ar spune înainte?
Exact. Şi cu o cărămidă aruncată prin fereastră.
Bilet cu litere decupate din ziar. Este într-adevăr destul de crud.
Şi nici unul dintre dvs. nu auzit nimic?
Dormeam. Dintr-o dată m-am trezit. Tremuram.
Era îngrozitor de frig. Nu ştiu de ce.
Credeţi că poate avea vreo legătură cu munca dvs?
Nu prea. În ultimele luni am judecat doar în materie civilă...
precum rechiziţii, refuz la înrolare, cazuri obişnuite acestei instanţe.
David Beale a fost judecat de dvs, nu-i aşa?
Beale?
Oh, da. Desigur. Însă nu pot comenta cazurile mele.
Nu, desigur că nu. Bine.
- Frumoasă casă, dnă Gascoigne. - Mulţumesc! Aici m-am născut.
- Aparţine familiei mele de generaţii. - E pe un teren în pantă.
De fapt, folosim doar jumătate din ea.
Uneori ne gândim să ne mutăm într-un loc mai uşor de întreţinut.
Bineînţeles, doar ca eu nu aş face asta. Asta e casa mea. De ea aparţin.
Cine eşti?
- Sunt Sam. - Ăsta e nume de bărbat.
Păi, e un diminutiv de la Samantha.
- Tu cine eşti? Ce faci aici? - Îţi iau numărul de înmatriculare.
Aş avea grijă, dacă aş fi în locul tău. E un poliţist chiar în spatele tău.
- Cine era? - Nu ştiu, dar ne-a notat numărul.
O scrisoare scrisă cu cerneală otrăvită?
Păi, nu chiar, nu a fost scrisă.
Cuvintele sunt decupate din ziare şi reviste.
Poate le putem găsi, să vedem din ce ziare provin.
Asta ne-ar putea spune ceva despre persoana care a trimis biletul.
Păi, asta ar trebui să-mi ocupe tot timpul, ştii?
Scuze!
Erau 4 ofiţeri la serviciu în noaptea în care a murit Beale.
Am discutat cu ei la modul informal.
Toţi ar putea fi implicaţi, dar eu cred că William Ferris
e cel pe care ar trebui să-l vedeţi.
E respectat de ceilalţi. Şi are un frate rănit la Dunkirk.
M-am gândit că ar putea fi relevant, Beale fiind acuzat că a refuzat să lupte.
Bine punctat.
Şi încă ceva, dle.
Am vorbit cu medicul legist care l-a examinat pe Beale,
şi se pare că avea părul ud ca dealtfel şi hainele,
şi arăta ca şi cum ar fi fost udat şi apoi îmbrăcat în grabă.
Nasturii de la cămaşă erau încheiaţi greşit.
Vrei să te ocupi şi de ăsta?
I-a fost aruncat prin geam cu o cărămidă noaptea trecută,
judecătorului Lawrence Gascoigne.
El a fost în instanţa care l-a judecat pe Beale.
Şi dacă nu ştii ce să faci cu el, întreab-o pe Sam.
- Îmi permiteţi să fumez, dle? - Da, fumează.
Ai înţeles de ce te afli aici?
Păi, dacă e vorba de ce s-a întâmplat, să ştiţi că nu am avut nimic de-a face cu asta.
A venit, s-a furişat înăuntru şi s-a spânzurat.
- De ce crezi că a făcut asta? - Poate că i-a fost frică de întuneric.
Nu pot trece asta într-un raport ştii şi tu cum e cu rapoartele astea.
Înţelegi, un om a murit în custodia poliţiei trebuie să investigăm cazul,
chiar dacă e vorba de unul ca Beale.
Irosesc timpul meu, pe al tău, însă...
- Nu vă plac cei care refuză să lupte? - Am un băiat în R.A.F.
Am un sergent care şi-a pierdut un picior la Trondheim.
- Fratele meu a fost rănit la Dunkirk. - Păi, înţelegi cum stă treaba.
- El e bine? - Nu o să mai poată să meargă.
Uite, vreţi să ştiţi ce s-a întâmplat... Neoficial?
Înţelegi, neoficial cred că ştiu.
Acum mai am nevoie de câteva detalii, ca să completez spaţiile libere.
Spre exemplu, tu ai fost cel care l-a îmbrăcat după ce a fost găsit?
Da, eu am fost. De unde ştiţi?
E destul de greu să îmbraci un mort.
Adică, nasturii erau încheiaţi greşit, părul era ud.
Şi asta pentru că l-ai împroşcat cu apă, care...
- Uite, dle, a fost o glumă. - Da, da. A fost ideea ta?
Da, însă nu m-am gândit că o să-şi facă asta.
- Nu că ar fi vreo mare pierdere. - Sunt de acord cu dvs aici, dle.
A murit unul care refuza să lupte. Cui îi pasă?
Da.
Ce treceţi în raport?
Păi, mă gândesc să încep cu arestarea ta pentru atac deosebit de grav,
care a condus la sinuciderea acestui om....
Ce?
Şi să termin cu concedierea ta din poliţie.
- Deci ai primit biletul meu. - Nu ar trebui să fii aici.
Adică, ar fi trebuit să folosesc intrarea servitorilor?
Ţi-am spus ce o să se întâmple dacă tata te găseşte aici,
şi chiar o să te găsească aici.
Şi acum, mi-a interzis cu stricteţe să te mai văd.
M-ai găsit aici, pentru că nu suport să fiu fără tine.
- De acum nu ne mai putem vedea. - De ce asculţi de el?
Tatăl tău e un snob nenorocit!
- Totul se schimbă. - Ştiu asta.
Mi-ai spus că mă iubeşti.
Te iubesc, însă dacă te găseşte iar aici, nu ştiu ce e în stare să facă.
Ce ai de pierdut?
Nu ai nevoie de o casă aşa de mare, de o viaţă care ţine de secolul trecut.
- Nu eşti fericită aici. - Te rog, Peter!
Nu te înţeleg.
Aş da orice numai să fiu cu tine.
De ce nu simţi şi tu la fel?
Dna Beale?
Când ai terminat cu asta, doar o împătureşti şi ai propriul tău fluture.
- Dnă Beale? - Da?
Numele meu e Foyle. Sunt ofiţer de poliţie.
- Mă întreb dacă am putea discuta puţin. - Spuneţi.
Nu cred că pe copii o să-i deranjeze şi nici dl. Szyszko nu vorbeşte engleza.
Aş dori să vorbim despre soţul tău.
Cu siguranţă, se pare că aici există o întreagă comunitate.
Am devenit un fel de centru, plin de refugiaţi.
Prieteni pacifişti, veniţi aici cu copii.
Dl. Szyszko e polonez.
Aţi vrut să vorbim despre soţul meu.
Da. Vreau să ştii că regret ce s-a întâmplat. A fost un lucru greşit.
Pot să vă promit că persoanele implicate vor fi pedepsite, dacă asta vă consolează.
Nu se va mai întâmpla aşa ceva.
Theo, dânsul e dl Foyle. E poliţist.
Theo a fost coleg cu Davin la Cambridge,
şi când ne-am căsătorit, ne-a fost cavaler de onoare.
- Ce mai e de data asta? - Dl. Foyle a venit să-şi ceară scuze.
Adică, a luat vina asupra lui?
Nu sunt aici în calitate de vinovat, dle Howard.
Mă aflu aici pentru că am simţit că asta trebuie să fac.
David era scriitor, ştii? Unul promiţător.
A fost publicat în "Orizont".
Eliot i-a citit lucrarea şi a lăudat-o...
însă eu cred că tu nu ştii prea multe despre poezie.
Ai citit "Cenuşă Miercuri", "Omul fără suflet"?
David credea că asta era lumea lui.
De ce nu-l cercetaţi pe Lawrence Gascoigne?
- De ce am face asta? - M-am uitat peste dosarele sale.
A prezidat cinci instanţe de judecată în ultima lună.
A respins 4 recursuri, inclusiv pe cel al lui David,
însă într-unul, la o audiere a plecat urechea... în cazul lui Stephen Brooks.
Oficial, şi el este unul care refuza inrolarea... un "conchie".
Niciodată nu a fost aici. Niciunul dintre noi nu l-am întâlnit vreodată.
Şi nici nu o va face pentru că acum lucrează în Dorset, la Comisia pentru Silvicultură,
pus frumos la adăpost de orice rele.
- Şi? - Tată lui Stephen este Raymond Brooks.
Cred că-l ştii. Om bogat, influent.
Gascoigne sigur îl ştie. Sunt colegi de club.
Păi, orice încerci să sugerezi, chestia e că nu ai nicio dovadă.
Ce nevoie am eu de dovezi?
David a spus de la bun început că Gascoigne era corupt
şi acum David e mort iar tu eşti aici ca să muşamalizezi totul.
Theo, nu e corect!
"O să dai şi tu socoteală!"
- Ce înseamnă asta? - Un bilet legat de o cărămidă,
care i-a fost aruncată prin geam lui Gascoigne noaptea trecută.
- Presupun că nu ştii nimic de asta, nu? - Nu.
Însă o să-ţi spun că cineva a priceput ideea.
Bună, Florence.
Nu ar fi trebuit să spui asta.
"Nu intra în acel loc întunecat. Teme-te! Teama o să te învăluie,
pentru că trebuie să ştii că dacă o să o atingi, nu o să-ţi mai dea drumul."
David a scris asta.
Războiul... Toată această ură.
M-am gândit că aş putea scăpa de el, alături de tine, în această casă.
Poţi.
Trebuie să fim alături, în crezul nostru.
Cuvintele separate nu m-au ajutat prea mult,
însă am reuşit să identific un grup de cuvinte ce a apărut în Daily Express.
Aş spune că e făcut de un muncitor, nu de cineva din înalta societate.
Sau poate că asta se doreşte să credem. Asta ce e?
Ulei de maşină, cred.
Şi acolo sunt nişte tăieturi făcute de cineva.
Cineva un pic cam neîndemânatic.
O cărămidă aruncată prin fereastră. Nici asta nu e chiar subtil.
Bine, lasă-le la mine şi poţi să pleci acasă, bine?
Mulţumesc, dle.
- Bună! - Nu te-am auzit intrând.
Nu acum, Paul. Am ceva pe foc şi trebuie să pun masa.
- Ai bere în dulap, dacă vrei. - Mulţumesc!
Au terminat de dat jos toate indicatoarele,
şi în această dimineaţă poştaşul a adus şi o grămadă de pliante.
Ce spune în ele?
Ascundeţi mâncarea. Ascundeţi hărţile.
Încuiaţi-vă bicicletele. Nu lăsaţi nimic la îndemâna nemţilor.
Ţi-e şi silă să mai ieşi.
Nimic nu mai e la fel.
- Am văzut geamantanul din hol. - Cred că o să plec pentru o vreme.
- Poftim? - La Kate.
În Ţara Galilor?
De când Owen a fost înrolat, se descurcă foarte greu.
- O să-mi facă bine să plec pentru o vreme. - Şi cu mine cum rămâne?
Ai o grămadă de mâncare în cămară.
Voi fi plecată doar câteva săptămâni.
- Nu te superi, nu-i aşa? - Cred că nu.
- Când pleci? - E un tren, la ora 11:00.
Se întâmplă foarte din scurt treaba asta.
Kate are nevoie de mine, iar eu nu mai vreau să stau pe aici.
Îmi va fi dor de tine.
O să-ţi scriu.
Sam?
- Bună seara, dle. - Ei bine, arăţi...
Aţi spus că nu aveţi nevoie de mine în seara asta,
aşa că mi-am schimbat toaleta.
- E în regulă. - O să merg la dans.
- Oh, da cu... - Tony.
Să fiu sinceră, nu prea e genul meu, însă m-am gândit că în aceste condiţii,
nu am vrut să-l refuz.
Păi, nu-l refuza. Distrează-te!
Serviciul Naţional de Recrutare Înreg. la tribunalul local: Refuz înrolare
Numele: Stephen Brooks
...STRÂNGERE DONAŢII PENTRU EFORTUL DE RĂZBOI...
- Arăţi grozav... fără uniformă. - Mulţumesc!
Deci, conduci de mult timp pentru... dl. Foyle?
Păi, doar de câteva luni.
Îl cunoşti bine?
Nu chiar. Tata i-a făcut tort pentru nuntă.
- Aşa s-au cunoscut. - E drăguţ.
- Vrei ceva de băut? - Da. Mulţumesc!
Tata a venit în urmă cu aproximativ 20 de ani.
Şi-a deschis propria brutărie.
Locuieşte deasupra restaurantului?
Da. Se trezeşte în fiecare dimineaţă la 5:00, ca să coacă pâinea.
Pare că ora lui de deşteptare e chiar mai rea decât a mea.
- Ai fost vreodată în Italia? - Nu.
Tata e din Napoli şi într-o bună zi o să merg şi eu acolo.
Poate în luna de miere.
Atunci când o să întâlnesc fata potrivită.
- Spuneai ceva de o băutură. - Revin... imediat.
Credeam că nu mai vii.
Nu aveam de gând. Nu ar trebui să fiu aici, însă...
Însă, ce?
Iată-mă. Deci, o să dansezi cu mine?
Scuzaţi-mă. Îmi acordaţi acest dans?
Bună, scumpo!
Relaxează-te!
- Sunt relaxată. - Ba nu eşti. Ţi-e teamă.
Nu-l... înţelegi pe tata.
- Uneori îmi doresc... - Ce?
Nimic.
- Iată-mă! Poftim! - Mulţumesc!
Scuzaţi-mă!
Bună, bună! Ce se petrece aici?
Nu mi-ai spus că te vezi cu o doamnă.
Bună, Jack. El e Jack Winters. Prietenul meu.
Ascunzi secrete, şi încă unul foarte drăguţ.
- Vă deranjează dacă mă alătur şi eu? - De fapt, chiar da!
- Dar îţi mulţumesc de întrebare - Deci, aşa stă treaba, da?
- Haide, Jack, las-o baltă. - Da. Pe mai târziu, Tony.
Urma să ne întâlnim în seara asta, îţi aminteşti?
Aşteaptă!
Îmi... pare rău pentru asta.
- Lucrezi şi tu noaptea? - Nu, nu, nu. Doar Jack.
- Uită de el. - Bine.
- Nu e nevoie să faci zgomotul ăla! - Joe!
- Cine era la telefon? - Nu a spus.
- Ce a vrut? - Mi-a spus să merg la casa de vară.
Ce?
A spus că mi-a lăsat ceva la casa de vară şi a închis.
- Nu e destul de ciudat? - Bineînţeles că e ciudat.
- Nu te duci să vezi ce este? - Nu. Acum iau micul dejun.
- Merg eu. - Nu, nu tu. Mulţumesc, Joe!
Fă cum ţi-a spus. Nu ai voie să intri acolo.
- Îmi pare rău că am întârziat, d-le. - Ce s-a întâmplat?
- Am dormit prea mult. - Şi te-ai odihnit?
Da. Mă tem că am ajuns destul de târziu noaptea trecută.
- Nu se va mai întâmpla. - O ceaşcă de ceai?
Mm-hmm!
Joe!
De ce nu te întorci la maşină?
A fost legată de mânerul uşii. E o grenadă.
Deschizi uşa, şi...
- Măcar nu a simţit nimic. - E destulă milă în asta, presupun.
Asta era pregătită pentru Gascoigne.
Toată familia foloseşte casa de vară?
Nu, am construit-o ca un refugiu.
Adică, atunci când am un caz mai dificil, merg acolo şi gândesc în linişte.
Presupun că din cauza asta a şi fost aleasă.
Joe nu ar fi trebuit să intre în casa aia.
Este adevărat. I-am interzis asta de la bun început.
Dle, a fost o idee bună să luaţi acasă un evacuat.
Păi, în principiu a fost o idee bună,
numai că acum s-a transformat într-o treabă îngrozitoare.
Of, ce lucru îngrozitor! Mă simt responsabil de asta.
Spuneaţi că tatăl lui venea astăzi, dle.
Da. Numele lui e Pearson... Eric Pearson.
Foyle, nu ai vrea să-l întâmpini tu? Eu nu cred că pot da ochii cu el.
Joe a avut propria cameră?
- Oh, da. - V-ar deranja dacă o vedem?
De ce? Nu are nicio legătură cu Joe. Lawrence a fost adevărata ţinta.
E adevărat, dnă Gascoigne, însă Joe e cel care a murit.
- Te conduc eu acolo. - Mulţumesc!
În treaba asta cu evacuaţii, mii de copii au fost trimişi inutil prin toată ţara.
- Nu a fost gândită foarte bine. - Mai bine decât să nu se facă nimic.
Joe nu a mai dormit niciodată în pat, înainte să vină aici.
Credea că cearşafurile sunt pentru morţi. Oh, Doamne, mi-aş dori să nu fi venit.
- Avea prieteni? - Nu, din câte ştiu.
Oh, asta e cartea lui de exerciţii. O ducea cu el peste tot.
- Avea 11 ani, dar era la nivelul unuia de 6. - Ăsta sunteţi dvs, nu-i aşa?
- Pot să-l păstrez? - Bineînţeles. Fă ce vrei.
Îmi faceţi o listă cu procesele pe care le-aţi prezidat?
Da, desigur.
Şi, dle, ştiţi pe cineva care v-ar fi vrut răul?
Nu.
- Ei bine... - Da?
Am avut recent o altercaţie cu un om pe nume Peter Buckingham.
Oh, însă nici chiar el nu ar face aşa ceva.
- O altercaţie? - Păi, o problemă foarte personală.
Păi, o bombă în casa de vară, e mai mult decât o ameninţare, nu-i aşa?
Da. Întrutotul
Peter Buckingham s-a băgat pe gâtul fiicei mele.
Lucrează pe o maşină, într-o fabrică.
Care fabrică?
E lângă casa ce era folosită ca fermă. E o fabrică de muniţii.
Susan l-a întâlnit în sat şi aşa a început această...
Ei bine, era ridicol.
- Şi în cele din urmă, a trebuit să intervin. - V-a ameninţat?
Nu pe faţă.
- Ar putea fi el omul de la telefon? - Nu ştiu.
Bine.
Dle Gascoigne, voi lăsa afară 2 - 3 oameni, dacă e în regulă.
E necesar?
Păi, de data asta au ratat.
Însă pot încerca din nou.
- Urăsc să văd oamenii ăştia aici. - Nu avem de ales.
Pe vremea tatălui meu, nu li s-ar fi permis nici măcar să intre în casă.
Oh, exact despre asta e vorba.
Pe vremea tatălui tău, nu i s-ar fi permis nimănui să intre.
Erau alte vremuri, Emily. Aş vrea să înţelegi asta.
- Scuzaţi-mă. Dl. Pearson? - Da!
- Putem discuta puţin? - Cine eşti?
Numele meu e Foyle. Sunt ofiţer de poliţie.
De ce? Ce s-a întâmplat?
E ceva în neregulă cu Joe!
Ştiţi, nu am vrut ca Joe să plece din Londra.
Nu am vrut să meargă acolo. Mi-au spus că e mai bine pentru el.
Mi-au spus că vor fi raiduri aeriene şi că nu sunt suficiente adăposturi.
Şi, ştiţi, dle Foyle, chiar şi stăpâna a spus că e mai în siguranţă la ţară.
A spus că toţi băieţii şi fetiţele merg la ferme. A spus că va fi în siguranţă.
L-am dus chiar eu la gară.
Nu ai mai văzut atât de mulţi copii.
Vagoanele erau pline, era plin de bagaje peste tot, mamele plângeau...
Băieţei şi fetiţele, erau frumos "ambalaţi", toţi cu nişte etichete atârnate de gât.
Însă Joe...
Joe nu a vrut să meargă.
Joe s-a ţinut de piciorul meu.
Şi în cele din urmă, l-au luat şi l-au urcat într-un cărucior, lângă alte sute ca el.
Şi în drum spre casă...
am văzut cel mai ciudat lucru, dle Foyle, pentru că străzile erau goale.
Nimeni nu râdea, nimeni nu plângea,
nimeni nu striga, nimeni nu mai bătea mingea.
Nu am mai văzut aşa ceva în viaţa mea, dle Foyle.
Era un oraş fără copii, însă nu conta...
pentru că ei au spus că va fi în siguranţă
şi asta e tot ce a contat pentru mine, că era în siguranţă.
Şi luni întregi, am stat aici în Londra,
şi nu a căzut nici măcar o singură bombă!
Iar tu îmi spui acum... că fiul meu a fost ucis aici,
printre străinii, pentru că le-a stat în cale!
Unde este acum acest Gascoigne?
Vreau să mă văd cu el faţă în faţă. Unde este?
Dle Pearson, nu e nimic de făcut. Ar trebui să te întorci.
Nu, dle Foyle. Rămân!
- Şi nu plec fără băiatul meu. - Bine, îţi vom găsi o cameră.
Dar nu ai de ce să te iei de el pentru asta.
Rămân.
Theo!
Theo.
- Unde ai fost noaptea trecută? - Ce?
- Ai ieşit. Unde ai fost? - De ce?
Tocmai vin din sat, şi se vorbeşte că cineva a încercat să-l ucidă Lawrence Gascoigne.
Despre ce vorbeşti? De ce mă întrebi pe mine?
- Ştii de ce. - Ştiu?
Florence, pentru numele lui Dumnezeu, am mărşăluit împreună.
Am mers la întruniri.
Toată viaţa mea, la fel ca tine şi David, am fost împotriva uciderii.
- Şi acum îmi spui... - Nu mai ştiu ce să spun.
Dar, după ce ai spus ... Şi nu ai fost aici noaptea trecută.
Ai spus că cineva a încercat să-l omoare pe Lawrence Gascoigne. A reuşit?
- Nu. - Păcat!
Tony? Ce faci aici?
- Trebuia să te văd din nou. - Nu aici.
- Trebuie... să vorbesc cu tine. - Îmi faci rău!
Vreau doar să spun că noaptea trecută a fost grozavă. Ţi-a plăcut şi ţie?
A fost plăcut.
- Vrei să ieşim iar în seara asta? - Păi....
Am putea să servim şi o băutură. Chiar trebuie să vorbesc cu tine despre ceva.
- E vorba de prietenul tău? - Nu Nu. Nu are legătură cu asta, însă ...
e important.
- Te rog? - Bine.
Termin la orele 18:00, aşa că ne putem întâlni afară.
- La orele 18:00. - Acum, pleacă. Haide!
Ar trebui să punem pe cineva şi în casa lui Gascoigne, să ştii.
3 oameni afară nu ajung.
V-aţi gândit la ceva?
Păi, având 4 oameni blocaţi acolo, nu mai avem de unde să luăm unul, nu-i aşa?
O pot face eu, dle.
Nu-mi place să-ţi cer asta. Cum rămâne cu soţia ta?
- A plecat în Ţara Galilor, la sora sa. - Bine atunci. Mulţumesc.
Da?
Sam, numai puţin! Unde l-ai cazat pe Pearson?
La Crescent, dle.
Bine. Trebuie să te uiţi pe astea. Recunoşti vreun nume?
Nu.
- Cine sunt ăştia? - Cazurile lui Gascoigne din ultimele 6 luni.
Jack Winters. Îl ştiu pe ăsta.
L-am cunoscut la dans seara trecută.
Să fie acesta omul nostru?
Gascoigne l-a condamnat pentru spargere şi agresiune.
- A fost la reeducare 6 luni. - Nu a menţionat aşa ceva.
Păi, el putea fi, nu-i aşa?
- Tu mergi acolo. Eu îi dau de ştire. - Domnule!
Sam?
Da. S-a supărat la dans. Nu pot să spun că am o părere bună despre el.
Să fiu sinceră, cred că lui Tony ii e cam frică de el.
- Ţi-a spus ceva? - Nu, dle.
Scuze. Vreţi să-l întreb pe Tony despre el?
- Nu. Mai bine nu. - Bine.
- Cred că doar până aici putem merge. - Aşa se pare.
Ah, sergent!
Nu pot să pretind că sunt pe deplin mulţumit de situaţia asta, însă cred că e necesară.
- Aşa a dispus dl. Foyle, dle. - Eşti înarmat?
- Da.
Ei bine... consideră-te oaspete în această casă, cât timp vei sta aici.
Nu ştiu cât de departe ar putea să meargă cu asta, însă....
Oh, ea e fiica mea, Susan.
- Susan, dânsul e sgt. Milner. - Bună ziua, dră.
Bună ziua.
- Vrei să-i arăţi tu camera. - Da, sigur.
E pe aici.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Sper. Cine eşti?
Sunt maistru aici... Hawkins mă numesc.
Sunt ofiţer de poliţie.
Aş vrea să vorbesc cu Peter Buckingham, care înţeleg că lucrează aici.
- Mă tem că nu vă pot lăsa înăuntru. - De ce?
Lucrăm pentru Ministerul Apărării.
Dacă vrei să vii aici, va trebui să vorbeşti cu ei.
- Bine. Şi ce faceţi aici? - Facem muniţie.
Peter Buckingham este aici?
Puteţi vorbi cu el dacă doriţi, dar nu puteţi să intraţi în fabrică,
şi nu puteţi discuta despre activitatea lui.
- Aşteptaţi aici. Îl aduc eu. - Bine.
Se pare că ştiţi totul... nu că ar fi treaba dvs.
Am întâlnit-o pe Susan în sat. Atunci nu am ştiut cine este.
- Am început să ne vedem. - Unde vă întâlniţi?
Ne plimbam pe jos... pe câmp, prin pădure.
Însă pentru mine, asta nu era suficient, aşa că am început să vin acasă la ea.
- E casa aceea de vară... - Oh, deci ai mers acolo, nu-i aşa?
De mai multe ori, până când am făcut-o prea des, iar tatăl ei a aflat.
- Ne-a văzut împreună şi... asta a fost tot. - Te-ai mai întors la casa de vară?
Nu.
Nu... oricum nu mă mai văd cu Susan.
Uite... nu eu l-am ameninţat pe Gascoigne, ci el pe mine.
A spus că dacă-i mai încalc proprietatea,
urmează poliţia, închisoarea Şi Dumnezeu mai ştie ce.
Acum, dacă asta e tot, mă pot întoarce la muncă?
- Da, desigur. Ce ai spus că faci? - Lucrez pe o maşină.
Oh, bine.
Mulţumesc pentru timpul acordat. Mă bucur că te-am cunoscut.
Bine.
- E un pic cam ciudat, nu-i aşa? - Ce anume, dle?
Un lucrător pe o maşină... cu nişte mâini atât de curate?
- Poate că s-a spălat pe mâini. - Poate.
- Se presupune că aici fac muniţie. - Da?
Păi, ai vrea să transporţi explozivi pe un drum ca ăsta? Uită-te la el.
Pentru prelucrarea metalului e nevoie de oţelărie,
de furnale, de o mulţime de căldură, nu-i aşa?
Cred că da.
Păi...
nu există coşuri de fum.
- Bună, sgt. Milner! - Dră Gascoigne!
Oh, te rog, spune-mi, Susan.
Tatei nu-i place să fumez în casă. De fapt nu-i place să fumez deloc.
- Nu o să-i spui, nu-i aşa? - Nu, bineînţeles că nu.
- Nu încetez să mă gândesc la bietul Joe. - Ai fost apropiată de el?
Am încercat... însă el ura să fie aici.
Vedeam asta în ochii lui.
Nu naziştii era inamicul care să-l preocupe. Eu eram.
- Sunt sigur că nu e aşa. - Îl pot înţelege.
Venind dintr-un cartier sărac din Londra, asta trebuie să i se fi părut o altă planetă.
E o casă mare.
Nu folosim nici măcar jumătate din ea.
Ce rost are un corp de casă al servitorilor, când cu greu îţi mai poţi permite vreunul?
Frumos din partea ta să iei aici un evacuat.
Păi, pentru prima şi singura dată am făcut şi eu ce am vrut.
Am mers la gară şi acolo erau aliniaţi toţii copilaşii ăia,
cu sutele, toţi cu etichete lipite pe valize.
Cei care arătau mai înstăriţi au fost luaţi primii,
apoi cei puternici, care puteau ajuta pe lângă casă.
Joe era dintre ultimii, şi l-am ales pentru că mi-a adus aminte de mine.
De tine?
Nu eram lăsată afară.
Am avut o sumedenie de idei,
cum că el putea fi fratele meu mai mic, pe care nu l-am avut niciodată.
- Dar nu aşa a mers treaba. - Susan?
Aici, repede!
- Ah, iată-te! - Vorbeam şi noi, tati.
Sper că nu vă deranjează fumatul, dle.
- Atâta timp cât nu o faci în casă. - Vino înăuntru, Susan.
Nu vreau să răceşti.
Mulţumesc!
- De câţi ani tot vii aici? - De prea mulţi.
Încă îmi amintesc prima zi când ai venit, tu şi dna Foyle.
Păi, atunci încă nu eram căsătoriţi.
Şi ştii...
Cred că am servit cea mai proastă mâncare din viaţa mea.
- Bucătarul şef era bolnav. - Şi mă mir că am revenit, ştii?
Nici lumea numai e ce a fost. Mussolini...
El şi Hitler...
sunt destul de nebuni să ne declare război.
Se poate întâmpla oricând, şi atunci ce o să fie?
Ce o să se întâmple cu mine şi cu familia mea?
- Italia ar putea să rămână neutră. - Nu cred asta.
Toată lumea se teme.
Ştii, e un restaurant pe nume Casa Alberta. Îşi schimbă numele în Le Chateau D'or.
Dintr-o dată e franţuzesc.
Nume nou, meniu nou, acelaşi proprietar.
- Ai putea să faci şi tu la fel. - şi mai e vorba şi de Tony.
E băiat bun. Munceşte din greu. Dar nu pune inimă, da?
Nu e făcut pentru afaceri. Îmi fac griji pentru el.
Numele... Jack Winters îţi spune ceva?
Da. E un prieten de-al lui. Jack Winters şi el au fost colegi de şcoală.
Nu-mi place de el. Zâmbeşte, e fermecător, dar nu e un om bun.
A fost la casa de corecţie.
- Crezi că e amestecat în ceva? - Probabil că nu.
Mi-ai spune dacă Tony ar fi cumva implicat cu el.
Păi, Carlo, singurul cu care Tony e implicat în acest moment, e...
şoferul meu.
- Mulţumesc din nou că ai venit. - Cu plăcere!
Înţelegi, trebuie să vorbesc ceva cu tine.
- E vorba de Jack? - Nu. Nu, nu! Jack e în regulă.
Adică, îmi pare rău pentru altercaţia de seara trecută.
Nu. Nu... Am vrut să vorbim despre noi.
Oh. Serios?
Uite, Sam...
chestia e că... m-am înrolat.
Şi în orice moment, voi îmbrăca uniforma.
Asta e minunat, Tony.
Nu sunt convins că şi tata o să gândească la fel.
Dar nu îmi pot petrece tot războiul lucrând ca chelner într-un restaurant.
- Când ai de gând să-i spui? - Nu ştiu. Curând.
Dar chestia e ...
când mă gândesc ...
să lupţi, să împuşti şi toate celelalte, să fii personajul negativ, înţelegi?
Sunt speriat.
Şi celălalt lucru este... uite, nu ar trebui să spun asta.
niciodată nu am avut o prietenă, nu una reală, iar eu îmi doresc.
Mi-ar fi mai uşor dacă ar exista cineva căreia să-i scriu,
cineva care ar putea să-mi scrie.
Înţelegi?
Nu ar fi trebuit să te întreb. Abia ne cunoaştem.
Bineînţeles că îţi voi scrie, Tony.
O să-ţi trimit chiar şi ciorapi şi ţigări, dacă doreşti.
- Ai fi fata mea de acasă? - Ţin focul aprins în casă.
Dle Foyle, mă bucur să te văd.
- Intră. Serveşti o ceaşcă de ceai? - Nu. Mulţumesc!
Evelyn, totul e în regulă. Vezi să nu fim deranjaţi.
Da, domnule!
Ia loc, te rog.
Cu siguranţă... faceţi afaceri mari, dle Brooks.
Păi, am avut noroc. Tatăl meu a deţinut minele de cositor.
Acum, facem de toate, începând cu cutiile de tablă pentru muniţie
şi cred că vom face şi mai multe în zilele ce vor veni.
- În fabrica din Southampton? - Da, da. Aşa e. Mă investighezi?
Deloc.
E ceva care are legătură cu Lawrence Gascoigne.
Aveţi o relaţie strânsă cu el.
Da. Am lucrat împreună în Ministerul Apărării.
Da dar, mai aveţi şi alte legături în afară de asta.
Ce te face să spui asta?
Da. Mai socializăm din când în când. Am fost la el acasă.
- Recent? - Da. Probleme confidenţiale.
Legate de fiul tău?
Ai un fiu, Stephen care e în Dorset, este corect?
Prefer să nu vorbesc despre Stephen. Nu suntem în relaţii prea bune.
Nu sunt foarte mândru de ce a făcut, dle Foyle,
Dar, da, am mers la Lawrence Gascoigne,
şi o să-ţi spun şi de ce.
Ştii că eu... am luptat în război... şi am scăpat nevătămat din el.
- Şi decorat? - Şi asta.
Şi când a venit acest al doilea război, m-am aşteptat ca şi Stephen să facă la fel,
dar m-am înşelat.
Mi-a spus că nu are nicio intenţie să lupte.
A venit cu nişte copilării despre pace, democraţie şi valorile civilizaţiei,
El nu a putut să înţeleagă că naziştii vor trece prin foc şi sabie întreaga Europă,
dacă nu o să-i oprească cineva.
Ei bine, am avut un argument amar.
Ca să fiu sincer, abia dacă am mai vorbit de atunci.
Oricum, următorul lucru pe care l-am auzit
a fost că Stephen mergea în faţa unui tribunal, pentru că a refuzat înrolararea.
Şi, ca o coincidenţă, cel care îl judeca era Lawrence Gascoigne.
Aşa că am decis să merg să-l văd.
Am mers să-l văd, şi am crezut, la fel ca şi azi...
că lui Stephen i-a fost frică să lupte,
nu că refuză înrolarea, mai mult decât am face-o noi doi.
S-ar putea spune că am greşit. Pentru mine a fost o chestie de mândrie.
Şi ce s-a întâmplat?
Gascoigne abia dacă m-a ascultat.
Cu greu i-am pomenit numele lui Stephen, înainte ca această conversaţie să ia sfârşit.
El a fost foarte furios pe mine că am mers acolo, şi asta e tot.
Şi ai fost surprins că
numele fiului tău a fost trecut în registrul celor ce refuză înrolarea?
Nu, nu am fost surprins.
Presupun că Gascoigne a făcut ce trebuia să facă, însă...
eu nu mai am nimic de-a face cu Stephen.
În ce mă priveşte, nu mai am un fiu.
Theo?
Theo...
Ce faci? Unde te duci?
Îmi pare rău. Nu pot să-ţi explic.
- E ceva ce trebuie să fac. - Ce?
Florence, iartă-mă! Mă voi întoarce curând.
Am fost chemat la fabrică.
Nu ştiu nimic altceva, decât că e ceva legat de Ministerul Apărării.
Eu...
Să-mi dai de veste. Mulţumesc.
Ceva noutăţi?
Nu. Ştiu însă că acest om, Peter Buckingham nu e metalurgist.
E tâmplar de meserie.
Ăsta e caietul ţinut de băiatul pe care l-a luat Gascoignes.
Credea despre evacuare că e făcută cu forţa de poliţie.
Asta... ce crezi că înseamnă?
"Facray."
Ar putea însemna "fabrică," nu crezi?
Fabrică din apropiere, învăluită de secret, cu porţile închise.
Genul de lucruri care te fac curios?
Şi aceste cuvinte? "Pay sooo"
Nu ştiu. Ar putea însemna orice.
Crezi că băiatul a fost adevărata ţintă şi nu Gascoigne!
Nu văd cum ar fi putut fi el.
Gascoigne a fost cel care a primit telefonul, care i-a spus să meargă la casa de vară.
Păi, cred că o să găseşti tu o modalitate să afli...
dacă altcineva a fost ţinta.
- Chiar stai aici să ne păzeşti? - De asta mă aflu aici.
Ai un pistol?
Parcă sunt James Cagney, cu el băgat la centură.
- Ce este? - E cineva acolo jos.
Repede, pe aici Drept înainte, prin pădure.
Am înţeles!
Oh, tu eşti!
Nu ar trebui să fii aici afară, dră Gascoigne. S-ar putea întoarce.
- Ţi-e teamă că o să fiu împuşcată? - De fapt, eşti ţinta perfectă.
Ţigara ta.
O să o sting.
Pot să te întreb ceva?
- Eşti căsătorit? - Da.
Şi eşti foarte îndrăgostit?
Scuze, nu ar fi trebuit să întreb asta. Nu am pe nimeni cu care să mă consult.
Dră Gascoigne...
Am întâlnit... pe cineva şi mi-a cerut mâna.
Pe care îl doresc.
Îl iubesc, dar tata nu vrea să audă de el. Niciodată nu va...
Mă aflu aici la datorie.
Cât de mult trebuie să se mai schimbe lumea, pentru ca oamenii să se comporte
aşa cum vrem, nu cum aşteaptă alţii să o facem?
Nu ar trebui să vorbeşti cu mine aşa.
Numai că, tu eşti singura persoană cu care pot să vorbesc aşa.
Este în regulă.
De ce nu mă pot căsători cu bărbatul pe care îl iubesc?
De ce tatăl meu trebuie să mă oprească?
Sunt sigur că îţi vrea doar binele.
- Ce naiba crezi că faci? - Tati, e... nu e ce crezi.
- Oh, du-o în camera ei. - Pardon?
- M-ai auzit? Du-o sus! - Dar el nu făcea nimic!
Ce? Dragă...
- Domnule! - Vreau să ieşi din casa mea!
- Credeţi-mă, domnule... - Am văzut ce făceai.
- Era supărată. - O să pleci imediat.
- Nu, domnule. Sunt aici să te protejez. - Ieşi afară!
Ieşi?
- Doar am terminat aici, nu-i aşa? - Unde te duci?
Pur şi simplu ies.
Antonio, te rog, îmi fac griji pentru tine.
- De ce? - Mergi să te vezi cu Jack Winters, nu?
Tată, când ai de gând să realizezi că nu mai sunt un băieţel?
Pot să-mi port singur de grijă.
Poliţia ştie despre el. Are probleme.
Tată...
Trebuie să vorbesc ceva cu tine. Am luat o hotărâre.
Dacă are legătură cu Jack Winters, nu vreau să ştiu.
Ştii ce... nu contează.
Nu mă aştepta.
Îmi pare rău!
Ţine-l! Ţine-l!
L-am prins! L-am prins! Haide!
Asta e.
Ţine-l!
Pare că el a fost ţinta, dle.
Da, aşa pare. S-a găsit vreo armă?
Nu.
Şi toate uşile erau încuiate? Da.
Şi toate ferestrele erau încuiate?
- Şi nimic nu era modificat. - Bine.
Ar fi trebuit să fiu aici, dle.
- Nu. E în regulă. - El a înţeles greşit complet.
Nu. Mă întreb, dacă chiar a crezut că viaţa îi e în pericol,
de a ales să se lipsească de poliţistul care-l păzea?
Dnă Gascoigne, ce ne puteţi spune despre noaptea trecută?
Adică soţul tău şi Susan au avut de dat nişte explicaţii, nu-i aşa?
Da. El era foarte furios.
A coborât la parter. A vrut să fie singur.
Şi apoi, ce s-a întâmplat?
- Aţi auzit ceva? - O împuşcătură.
Ţineţi o armă în casă, dnă Gascoigne?
Tatăl meu ţine un pistol în sertarul de sus al biroului său.
Se temea de invazie.
- E în sertarul din dreapta sus. - Sertarul din dreapta sus?
Nu e aici.
Da?
- Domnule? - Ce este, Sam?
- E adevărat că l-au arestat pe Tony? - Şi pe Jack Winters, da.
Cred că el nu are nicio implicare în moartea lui Gascoigne.
Păi, s-a aflat acolo când a fost împuşcat.
- Nu cred că a vrut să fie. acolo. - Şi nu e responsabil de acţiunile sale?
Cred că ar trebui să ştiţi că tocmai s-a înrolat.
Nu a vrut să ştie nimeni.
Cred că pur şi simplu nu a vrut să facă nimănui niciun rău.
- Nu ştiu ce să spun, dle. Foyle. - Ce naiba ai crezut că faci aici, Tony?
A fost ideea lui Jack.
- A vrut să se răzbune. - Împuşcându-l?
Nu. A vrut doar să intre şi să facă scandal.
- Am încercat să vorbesc cu el, vă jur. - Te-ai înrolat, nu-i aşa?
Sam v-a spus?
De ce nu i-ai spus tatălui tău?
Am vrut să o fac, dle Foyle, însă după asta...
presupun că nu mă vor mai accepta.
Ba or să te accepte, Tony. Nu ai fost arestat... încă.
Spune-i tatălui tău.
Ai fost prins pe terenul casei lui Lawrence Gascoigne.
Nici nu m-am apropiat de casă. Nu am făcut nimic greşit.
- Ai intrat fără voie. - Fără voie? Ooh.
- Ai intenţionat să intri prin efracţie. - Asta spui tu.
Am găsit o geantă şi o rangă.
Erau ale lui Tony.
Încă mai ai două luni de executat din pedeapsă. Nu-i aşa?
- Putem aranja să te întorci acolo. - Şi cu Tony cum rămâne?
El rămâne nepedepsit, pentru că tatăl său îl ştie pe şeful tău?
- Christopher! - Carlo!
Te rog, spune-mi că nu e adevărat.
Mi-ai spus că Tony nu a fost implicat,
iar ei îmi spun acum că e amestecat într-o crimă.
Unde este?
E jos şi e bine. Vino aici.
- Ai vorbit cu el? - Am vorbit cu el, normal că am vorbit cu el.
El nu e implicat. Tu ştii asta.
Carlo, pentru numele lui Dumnezeu, de cât timp ne cunoaştem? Serios!
O să-ţi spun asta, dar crede-mă, o să-ţi spună şi el.
Ar trebui să ştii că s-a înrolat.
Ce a făcut?
S-a înrolat şi nu ţi-a spus pentru că te-ai fi supărat pe el.
Lucrul ăsta mă face mândru de el, Christopher.
În Italia, în Germania, trebuie să luptăm împotriva fascismului.
Ei bine, vrei să-i spui şi lui asta? E liber să plece. Ia-l acasă.
- Mulţumesc, Christopher! - Cu plăcere!
Sam.
- Mergem înapoi acasă la Gascoigne? - Nu, nu mergem. Chiar aici.
- La fabrică? - Da.
Îmi pare rău, dle Foyle. Deja ţi-am spus...
Dle Hawkins, Ministerul Apărării a infirmat că ar şti ceva despre tine,
sau despre fabrica asta.
Nu lucraţi pentru ei, şi nici nu faceţi aici muniţie.
Un copil de 11 ani a murit, şi probabil, ca urmare a ceea ce se întâmplă aici.
Acum, fie îmi spui ce este, sau te arestez pentru obstrucţionarea anchetei.
Bine, dle Foyle, dar voi raporta acest lucru.
Deschide poarta!
Acum, poate vei înţelege de ce este interzis accesul aici.
Ordinele astea le am de la Ministerul Sănătăţii.
- Dar de ce? - Se pregătesc.
Ei ştiu ce-i aşteaptă...
Luftwaffe, e cea mai puternică forţă aeriană din lume.
Au fost câteva bombe în sud est, dar asta a fost numai pentru testare.
Curând, vor viza Londra,şi acolo sunt mai multe fiinţe decât vă puteţi imagina.
şi vor avea nevoie de sicrie.
- Cineva trebuie să le facă. - Da, dar...
Nimeni nu trebuie să ştie.
Ar afecta moralul... şi asta pe bună dreptate.
Aţi văzut destul?
Da, mulţumesc.
Mă bucur să te revăd, dle Foyle. Cu ce te pot ajuta?
Mă întrebam, la ce fel de arme au acces voluntarii apărării?
- E imposibil accesul la vreo armă. - Nici la puşti? Nici la grenade?
Cocteiluri Molotov se numesc.
În acest moment, am cam o puşcă la 15 oameni din unitate.
Situaţia e absurdă.
Facem treabă bună, apărăm instalaţiile vitale.
Cum ar trebui să facem asta fără să fim sprijiniţi, mă depăşeşte.
Lawrence Gascoigne, a vizitat vreodată unitatea?
Da. O dată. Gascoigne e mort.
Ar fi trebuit să-l protejezi.
Nu am putut să-l protejez, dle Brooks, pentru că m-a minţit la fel ca şi tine.
Ce spui?
Spun că nu mi-ai zis adevărul despre vizita la Gascoigne sau, chiar despre fiul tău.
- Am crezut că am făcut-o. - Şi eu.
Aceasta, printre altele, e o înregistrare a venirilor şi plecărilor
şi observaţiile unui puşti de 11 ani, pe care l-a luat familia Gascoigne.
Acesta, de exemplu, este o notă referitoare la vizita mea în casă.
Şi aceasta e o notă cu numărul de înmatriculare al maşinii mele.
Şi asta de aici e o notă referitoare la vizita ta acasă la Gascoigne.
Acest cuvânt, spre exemplu... "facray."
m-am gândit că e o prescurtare a cuvântului "fabrică"
pentru că exista o fabrică chiar lângă casă.
Şi nu e aşa?
Nu. De fapt e numărul de înmatriculare de la maşina ta, "f-a-c 345".
Acesta e numele tău, iar acest "s" de aici...
e scris greşit, în acelaşi fel în care l-a văzut
şi e de fapt "2" întors,
La fel şi cu ceilalţi "s" desenaţi de el care de fapt sunt cifra "2" ,
asta însemnând suma de 2.000 de lire... pe care i-aţi plătit-o lui Gascoigne,
pentru a te asigura că fiul tău nu trebuie să lupte,
suma care de fapt corespunde cu cea care a fost retrasă
din contul dvs. privat, cu o zi înainte.
Dacă vă mai amintiţi, ultima dată când am fost aici,
mi-ai spus că nu aţi vorbit cu fiul dvs,
dar de fapt l-aţi sunat de mai multe ori de pe acest număr, la numărul său din Dorset.
2.000 de lire, au fost? Sunt o grămadă de bani.
L-am mituit pe Gascoigne. Şi nu am fost primul.
Gascoigne trăia dincolo de posibilităţile sale,
şi mergea vorba că din când în când putea fi cumărat.
- Nu înţeleg de ce. - Habar n-ai... ce am văzut în război.
Passchendaele...
Era o mlaştină urât mirositoare.
Am văzut oameni călcând alături şi înecându-se în noroi.
Am văzut oameni... spulberaţi.
Şi ce am realizat?
Ne războim din nou, cu acelaşi inamic.
Nu am realizat nimic.
Nu aveam de gând să las să i se întâmple asta şi lui Stephen.
Îl iubesc prea mult.
Mulţumesc domnule. Îţi mulţumesc că m-ai însoţit la gară.
Încă nu pot să cred că te-ai înrolat.
- Poţi să mă ierţi? - Nu e nimic de iertat.
Eu şi David nu am obligat niciodată pe nimeni să facă asta.
Ştiu.
Dar mi-aş doresc să înţeleg de ce.
L-am iubit pe David, ştii.
Era atât de talentat, de amuzant, era într-un fel aparte.
A fost cel mai bun prieten al meu.
Şi adevărul e că Lawrence Gascoigne l-a ucis.
Ştiu că nu el i-a pus laţul de gât, însă înseamnă acelaşi lucru.
Ai fost la el acasă, nu-i aşa? Cu un pistol.
Nu a mai fost folosit de la ultimul război. Nici nu ştiu dacă mai funcţionează.
- Şi ai aflat? - Nu, bineînţeles că nu.
Nici măcar nu m-am putut apropia. Era plin de poliţişti.
Însă asta m-a făcut să-mi dau seama că am vrut să-l omor.
Chiar aş fi făcut-o.
Oh, eram atât de cuprins de asta.
Era ca o nebunie... o ură.
Nu am mai simţit aşa ceva. Era... absolut copleşitor.
David obişnuia să vorbească despre război, ca despre o lecţie cum să ucizi.
A avut dreptate.
Eu încă mai cred în pacifism, Florence. Asta nu s-a schimbat, însă...
sunt în stare să omor un om.
Aşa că pot folosi această capacitate pentru a face ceva bun şi a salva civilizaţia.
Pot să lupt...
Deci, trebuie să lupt.
Mă bucur foarte mult că ai hotărât să te întorci acasă, dle Pearson.
- Nu vreau să fiu aici. - Înţeleg.
Mulţumesc, dle Foyle. Ştiu că ai încercat să faci tot ce se poate.
Cred că trebuie să ne luăm rămas bun. O să-mi scrii?
Bineînţeles că o să-ţi scriu, Theo.
Şi voi fi tot aici... când o să te întorci.
Îmi pare rău.
Oh, să nu-ţi pară. Doar ai grijă de tine.
Joe obişnuia să-mi trimită cărţi poştale.
Nu citesc prea bine. Am venit de câteva ori.
Am folosit tichetele gratuite pentru calea ferată.
Obişnuiam să-l scot la un ceai.
Cei din familia Gascoigne nu mă vroiau în casa aia.
Ştii ce spuneau?
Că îi fac mai mult rău lui Joe.
- Joe ştia că vii. - Da, i-am dat telefon.
A spus ceva?
Păi, să ştii că era mulţumit. Spunea că are multe să-mi spună.
Pun pariu că avea.
- Ştii cine l-a ucis, dle Foyle? - Da.
Da. Să-l mănânce viermii, oricine o fi el, da?
Dnă Gascoigne...
mă aflu aici să te arestez pentru uciderea soţului tău.
Da. Da, da. Am timp să împachetez câteva lucruri?
Aveţi nevoie doar de haină.
Înţeleg.
- Dle Milner, ce se întâmplă? - Îmi pare rău, dră Gascoigne.
Unde o duceţi pe mama?
Dră Gascoigne, mă tem că am nişte veşti destul de proaste pentru tine.
Înţelegeţi, Joe urma să se întoarcă la părinţii săi, în Londra.
Joe, tatăl tău vine să te ia.
Timpul nu curgea în favoarea lui
şi tatăl tău era îngrijorat pentru că, cu puţin timp în urmă,
descoperise că Joe fie îl auzise, fie îl văzuse,
acceptând cele 2.000 de lire mită, de la un om de afaceri.
Şi Joe avea de gând să spună?
Dacă o făcea, tatăl tău ar fi pierdut totul.
Un judecător care ia mită e judecat mai aspru,
şi asta nu ar fi însemnat doar sfârşitul carierei sale.
Mai mult ca sigur ar fi mers şi la închisoare.
Şi ameninţările cu moartea?
Ameninţările cu moartea nu erau reale pentru că chiar tatăl tău le făcuse...
pentru a face să pară că el şi nu Joe ar fi trebuit să fie victima.
Cărămida aruncată prin fereastră... a aruncat-o chiar el.
Şi biletul...
"O să dai şi tu socoteală!"
- L-a pregătit chiar el. - Lawrence?
Şi a mers chiar mai departe încercând să indice un alt motiv, implicându-te pe tine.
Recent am avut o altercaţie...
Singura persoană menţionată ai fost tu.
Peter Buckingham s-a băgat pe gâtul fiicei mele.
Deci, în scrisoare...
a folosit cuvinte decupate din ziarele pe care a presupus că le-ai citit deja,
şi apoi a adăugat câteva picături de ulei de maşină.
Pentru că a înghiţit povestea că lucrezi pe o maşină într-o fabrică de armament,
ceea ce, bineînţeles, nu a fost cazul, şi uleiul ar fi fost...
o probă în plus.
Deci, mă tem că tatăl tău a luat grenada de la voluntarii apărării
Tatăl tău a montat dispozitivul exploziv în casa de vară.
Nu pot să cred asta.
Şi tot tatăl tău a fost cel care
a minţit în legătură cu apelul telefonic fals din dimineaţa următoare.
A spus că a lăsat ceva pentru mine în casa de vară.
Merg eu!
Un apel telefonic ciudat...
şi a închis.
O abordare ascunsă, spunându-i lui Joe să nu intre în casa de vară,
a fost de fapt cel mai bun mod de a se asigura că chiar asta va face.
Joe!
Deci, părea că Joe a murit accidental
şi tatăl tău a crezut că acum secretul lui e în siguranţă.
Nu-mi vine să cred că tata a putut face aşa ceva.
Ai face bine să accepţi.
- Dar, şi tatăl meu a fost ucis. - Da.
- Mama? - Da.
De unde ştiţi?
Păi, deoarece casa era încuiată. El a fost ucis cu propria armă
şi doar el, tu şi cu mama ta aţi ştiut că era acolo.
şi... nu ai fost tu.
Halal familie!
Am ştiut că ceva era în neregulă.
Treaba aia cu cărămida aruncată prin fereastră, spre exemplu.
Şi niciunul dintre voi nu a auzit nimic?
Păi... eu dormeam
şi dintr-o dată m-am trezit... tremurând
Era îngrozitor de frig. Nu ştiam de ce.
Lawrence deschisese uşa din faţă.
Şi a lăsat să intre aerul rece. Asta m-a făcut să tremur.
Înţelegi?
A trebuit să meargă afară ca să arunce cu cărămida.
- Ai ştiu tot timpul? - Nu, nu am ştiut.
De asta, abia după ce l-am luat la întrebări mi-a spus.
Bine! L-am omorât!
- Lawrence, nu! - Nu era decât o... haimana!
Viermele ăla mic, nici măcar nu ar fi trebuit să vină aici.
Mereu dădea târcoale, răscolea şi era indiscret.
M-a ameninţat, pentru numele lui Dumnezeu!
Dar... era doar un copil.
Era aici când a venit Brooks. A auzit totul.
Tu... ai omorât un copil.
- Noi l-am omorât, Emily! - Nu.
Ca să menţinem aparenţele!
Ăsta a fost primul motiv pentru care avem nevoie de bani.
Încă de când am intrat în familia ta nenorocită!
Cum îndrăzneşti să-mi implici familia în asta?!
M-am mutat în casa asta nenorocită, ca să o întreţin şi să vă salvez.
Crezi că o să las să se aleagă praful de tot din cauza unui băieţaş din East End?
- Nu voi lua parte la asta! - Ei bine, deja ai luat parte!
- Din cauza ta s-au întâmplat toate! - Nu!
- Ce faci? - Vei da şi tu socoteală!
Ce faci cu ăsta? Pune-l jos!
În acel moment, cred că l-am urât mai mult decât oricine...
Mai mult decât am urât pe cineva vreodată.
Dar eu nu l-am omorât din acest motiv.
L-am omorât pentru că aşa era corect.
Arzi gazul la miezul nopţii?
Notiţele la caz. Cât e ceasul?
E trecut de 22.00
Am auzit de Emily Gascoigne. Urâtă treabă.
Sunt vremuri diabolice.
Şi devine şi mai rău. Nu ai auzit la radio?
Nu.
Italia ne-a declarat război.
A fost la ştiri.
Aşa că acum, luptăm într-adevăr şi împotriva ei.
Se pare că au fost nişte revolte în Londra,
Nişte incendieri în East End.
- Noapte bună! - Noapte bună!
Fugiţi că vin!
Unde e?
E mort.
Amândoi dormeam.
Era fum şi... flăcări.
Pompierii m-au găsit şi m-au scos afară.
Tata nu a reuşit.
Îmi pare foarte rău, Tony.
Ce fel de lume e asta, dle Foyle?
Tony!
Nu ştiu ce să spun.
Nici eu.
~ Rearanjare script şi sincronizare ~ ~ Virgil G.N. ~
~ Traducerea şi adaptarea ~ ~ Virgil G.N. ~