Dintr-o dată... oamenii încetează să moară
În următoarea zi... aceeaşi situaţie
Şi fenomenul se extinde la nivel mondial
Populaţia globului
Un câmp morfic a destabilizat rasa umană.
E ca şi cum cineva ar vrea ca miracolul să aibă loc.
Ce-i cu sora ta? Nu e bolnavă. Doar...
Nu poate răzbi.
Dumnezeule.
Sunt pregătiţi pentru un război. Nu, ci pentru miracol.
Phicorp ştia de miracol.
Am vizitat Phicorp şi au fost drăguţi să-mi ofere protecţie.
- Şi ce le dai la schimb? - Mesajul.
Cine eşti? Poate au interceptat convorbirea.
Ştiu. Să plecăm de aici.
Cred că îşi fac griji.
Sarah?
Sunt eu. Esther.
Sarah!
Eşti înăuntru?
- Bună. - Te caută nişte oameni.
Îmi tot puneau întrebări despre tine.
Ştiu. Îmi pare rău.
Nu pot sta mult, dar...
Ce i-ai făcut casei?
- Unde sunt copiii? - Înăuntru.
Pot să-i văd? Esther, nu le-aş face vreun rău.
Nu pot rămâne. Mamă!
Plec din oraş. Trebuie să plec azi.
Nu te duce în Boston.
În Boston e holeră, aşa spun la ştiri.
Nici în Philadelphia, e dizenterie...
În New York e febră tifoidă şi hemoragică.
Sarah, zvonurile astea circulă pe internet.
- Nu-i aşa de rău. - Dar ne-am schimbat.
Toţi, nu-i aşa?
Ceva din aer ne-a infectat.
- Ne-a răpit credinţa. - Lasă-mă înăuntru.
Să văd fetele.
Nu le las afară. Nu trebuie să iasă afară.
- Nu le las! - Lasă-mă înăuntru, te rog.
MamÄƒ, spune-i sÄƒ Ã®nceteze!
Iubito, ÅŸtiu cÄƒ e o nebunie, dar...
Îţi promit că eşti în siguranţă.
Lucrez cu nişte oameni
şi vom opri asta.
Plec din oraş fiindcă am treabă, dar mă întorc după ce termin.
Te rog.
Te rog lasă-mă să-mi iau la revedere de la fete.
Nu.
Mamă! Nu.
Mă voi întoarce...
Când voi putea, bine?
Alo.
Aş vrea să raportez...
E vorba de doi copii care ar putea fi în pericol.
Melanie şi...
şi Alice Drummond,
fiicele lui Sarah Drummond.
Adresa lor e...
1032 King Sovereign Road.
Îmi pare rău, nu vă pot da numele meu.
Vreau să le ajutaţi doar.
Confirmat. Am găsit-o pe Esther Drummond.
Găsirea Torchwood va fi floare la ureche.
Găseşte-l pe Harkness. Fă ce vrei cu ceilalţi.
sync, corrected elderman
Torchwood: Miracolul Fuga în L.A.
Miracolul face ravagii în continuare
iar sistemul sanitar din America este în criză.
Tribunalele au primit mii de reclamaţii
fiindcă oameni sunt nevoiţi să se adapteze la evoluţia vieţii.
Am avut un infarct în octombrie.
Angajatorul m-a concediat, dar eu pot munci.
Doar nu pot muri.
Dacă trebuie să-i dau în judecată
ca să-mi recuperez locul de muncă, aşa să fie.
Cine poate fi reprezentantul celor vii, când Casa Albă nu a dat nicio declaraţie?
Şi Vaticanul. Şi comunitatea oamenilor de ştiinţă.
Eu nu sunt aşa.
În economie, companiile farmaceutice
prevăd recorduri profit.
Phicorp şi-a luat angajamentul unei scheme de ajutorare
a comunităţilor locale din Los Angeles.
4.345 km, omule... Mi s-a luat de mutrele voastre.
Aveţi mărunţiş pentru aparatul de taxat?
Chiar nu trebuie să ne luăm amendă la o maşină furată.
Nu.
Am de plastic. Ai spus fără plastic.
Frate, poţi să-mi schimb un dolar?
Uitaţi-vă la orizont.
Am ajuns la capătul Americii.
Au trecut mulţi ani de când n-am mai văzut Pacificul.
În jur de 70 de ani.
- Glumeşti când vorbeşti aşa? - Mă minunez.
- Unde-i Phicorp de aici? - Poate la 16.093 km pe acolo.
E în alt oraş.
Sediul Phicorp e în Los Angeles şi noi suntem în Venice.
Ne trebuie o ascunzătoare pentru a concepe atacul.
Putem sta lângă mare?
Nu o dărăpănătură împuţită, măcar acum.
Te rog?
Frate. Crede-o.
Nu pot scăpa de tine uşor, nu-i aşa, mortule ambulant?
Da, da... Să te întreb ceva.
Ce-i porcăria asta Moartea e moarte? Sunt postere cu mesajul ăsta peste tot.
E cea mai nouă campanie media. De parcă Oswald Danes nu era de ajuns,
asta e condusă de Ellis Hartley Monroe,
un primar al unui orăşel care încearcă să-şi construiască un nume.
- Unde te afli? - Scuze, doctoriţo, nu pot spune.
Dacă aş vrea să ştiu de unde pot lua o reţetă eliberată de medic
în L.A., fără să fiu luat la întrebări, atunci îţi dai seama ce zic.
Ăsta e singurul motiv pentru care m-ai sunat?
Doar eşti doctor.
- Ce cauţi în L.A.? - N-am spus că sunt în L.A.
Vei rămâne surprins să afli că nu am
propria mea reţea de trafic de droguri pe coasta de Vest.
Haide, Vera. Afli tu.
Am văzut ce poţi face cu relaţia doctor pacient,
şi cu jurământul lui Hipocrate, deci nu mai căuta scuze.
Ellis Hartley Monroe a început campania Moartea e moarte,
şi ştii de ce? Crede că ar trebui să-i tratăm pe oamenii
care ar fi trebuit să moară ca şi cum ar fi morţi.
- Şi acum tind să-i ţin partea. - Sunt ocupată. Mersi de apel.
- Simt că mă vei suna. - Te înşeli.
Nu avem toată ziua la dispoziţie, Dr. Juarez.
Spitalul ăsta e abandonat din '92, '93.
Dar cu toate acestea, condiţiile sunt remarcabile.
Vă rog să fiţi atenţi la ce am de zis.
Avem reprezentanţi de la City General,
Sfânta Maria, Sfânta Elena,
Open Brook, Grand Maple Forest,
Attenwood şi Woolsey Heights, nu?
Faceţi parte din unităţi de terapie intensivă
care au atins capacitatea maximă.
Locul acesta e soluţia. O să-i aducem pe toţi aici,
pe toţi pacienţii în stare critică.
Decât să avem 15 spitale la capacitate maximă,
o să avem unul... acesta.
Spitalul e abandonat. Trebuie personal şi aparatură medicală.
M-am ocupat de asta. Strategia va funcţiona.
Îi băgăm pe toţi înăuntru şi închidem uşile?
Ştiţi cum se numea situaţia asta pe vremuri? Nave cu infectaţii de ciumă.
Să evidenţiez asta: E o măsură pe termen scurt.
Planul va trebui demarat începând de mâine.
- Imposibil. - Timpul e limitat.
Oamenii vor o soluţie din partea sistemului sanitar şi o vor imediat.
Pentru majoritatea oamenilor,
Ziua Miracolului e doar atât... un miracol.
Oamenii încep să depăşească panica
şi să viseze la o eră de aur.
Dacă bolnavii şi bătrânii sunt ascunşi de societate.
Exact. Să nu uităm că omenirea s-a mai confruntat cu asta.
Occidentul întotdeauna şi-a ascuns oropsiţii.
Omenirea a mai avut de-a face cu asta, înainte de miracol.
Iar tu, ai spus cu gura ta
că nava cu infectaţii de ciumă nu e ceva nou.
Am stabilit un program
şi am făcut o listă a firmelor de transport.
Ştiu că arată în ultimul hal.
Dacă vreţi un loc discret, asta primiţi.
E de ajuns, atât timp cât are un acoperiş şi curent electric.
Şi apă caldă.
Presupun că nu ar trebui să întreb cine sunteţi.
- O trupă de circ ambulant. - Da, şi el e clovnul.
- Sunt femeia cu barbă, dar m-am bărbierit. - Nu îndeajuns de bine.
Numerar. Şi-ţi dau mâine mai mult
dacă păstrezi discreţia prezenţei noastre aici.
Dacă cineva pune întrebări, ne spui din timp.
Bine.
Apropo, dacă vi se face foame,
e o cafenea la colţul străzii care face o tartă cu brânză guava jalapeno
de te lingi pe degete. Pa şi pusi.
Pa şi pusi? Ce ai?
Îi transformi pe toţi cei din jurul tău în homosexuali?
Asta am de gând.
Acum locul ăsta e adresa de contact,
şi putem cumpăra serverul acela. Apoi intrăm în Phicorp.
Mai întâi trebuie să trec de profilul securităţii.
Scuzaţi-mă, trebuie să răspund. Scuze.
Scuze...
Ştii cum e viaţa în Torchwood. Îngrozitoare.
Locuim într-o...
Zici că e magazie.
Nu avem curent electric, apă, e beznă,
e frig şi e umezeală.
Credeam că e arşiţă în Los Angeles tot anul.
Da, ei bine, au minţit, Rhys, au minţit.
Ce-i zgomotul acela? Se aud oameni?
Da, găşti.
Ăla e un pescăruş?
E o femeie.
Dusă rău. O femeie nebună.
Ce mai face fetiţa mea?
- Nu-mi spune aşa, Gwen. - Hazliule.
- Pot s-o salut? - Nu.
Mi-a luat două ore s-o culc.
Se zvârcolea întruna. N-o trezesc, deci asta e.
Nu sunt în vacanţă, Rhys. Muncesc.
Ghinion.
Care-i treaba cu Phicorp?
Anumite chestii. Esther blochează semnalul satelitului chinezesc
şi nu vreau să-ţi zic prea multe, dacă apare vreo problemă.
Trebuie să rezolvi ceva, bine?
Tatăl meu. Mass-media spune că spitalele sunt pline de stafilococ auriu.
- Îl poţi scoate de acolo? - Sincer, e imposibil.
La ştiri au spus că nu au voie să fie externaţi.
E în siguranţă, Gwen.
Mă simt aşa departe.
N-am încredere în spitale, Rhys.
Te rog, trebuie să poţi face ceva.
Trebuie să închid. Sunt ocupată.
Au nevoie de mine. Sunt în misiune.
Scoate-l pe tatăl meu de acolo, Rhys, bine?
- Te sun diseară. - E deja seară aici.
Torchwood localizat.
Scuze. Era Rhys. Scuze.
Toţi avem familii. Îi vom putea revedea dacă vom desluşi miracolul cât mai repede.
Ce vreţi să fac?
Raidul Phicorp ne obligă să trecem de protocoalele de securitate
a fişierelor lui Jilly Kitzinger. Poţi face asta?
Am programat software-ul Torchwood pentru asta.
Sunt multe... Eşti obsedat de nemernicul ăsta.
Îi voi pune un software de urmărire permanentă ca să ştim unde e, mereu.
Dar Kitzinger? Am aflat mai multe despre ea?
E liber profesionistă. Lucrează cu Phicorp de aproape şase luni.
E pricepută, dar nu cred că are vreo legătură.
S-a întâmplat să fie la momentul şi timpul potrivit.
Ca Oswald. Ne pierdem timpul urmărindu-l.
Ba nu, pentru că cea mai mare problemă a noastră
e că avem de-a face cu un inamic invizibil.
Şi Oswald a avut norocul să se situeze în mijlocul fenomenului.
George Eliot a scris un anumit capitol în "Middlemarch."
După ea, dacă iei ceva metalic cu zgârieturi peste tot
şi dacă ţii o flacără pe metal,
zgârieturile vor părea ca nişte tipare
care se rotesc în jurul luminii.
E cazul lui Oswald.
Îşi joacă cărţile
şi tiparele încep să se rotească în jurul său.
Iar noi trebuie doar să fim atenţi.
Schimbare de planuri.
Trebuie să memorezi nişte statistici.
Casa Albă plănuieşte o manifestaţie în Los Angeles.
Va trebui să ne mutăm până la sfârşitul săptămânii.
Vestea bună e că Phicorp m-a rugat
să te însoţesc permanent.
Cineva de la conducere crede că eşti valoros.
- Nu-i contrazic. - Magnific.
Pun pariu că nu poţi suporta aşa ceva, dră Kitzinger,
pentru că nu mă poţi înghite.
Aşa e.
Nu e treaba mea să te plac.
O să te servesc cu cafea.
Te voi însoţi la studiouri,
voi spune dacă Diane Sawyer e mai bună decât Piers Morgan.
Toate astea şi mai mult, dar fie vorba între noi,
nu-ţi suport mâinile.
Nu mă pot uita la mâinile tale
fără să-mi aduc aminte ce ai făcut.
Te-ai întrebat de ce toţi mă consideră valoros?
Sigur cineva are un motiv.
- Ai vrea să-l ştii? - Foarte mult.
Cât de multe ştii despre stăpânii noştrii de la Phicorp?
Fiindcă am făcut nişte cercetări aseară.
De mult timp n-am mai avut voie să intru online.
Am încercat să aflu cine e deasupra Phicorp,
care sunt şefii directorilor Phicorp.
Şi s-a întâmplat ceva bizar.
Informaţia era împrăştiată.
Erau multe nume, legături,
diversiuni, dar nimic evident.
Şi atunci am recunoscut tiparul,
deoarece am experienţă în perfecţionarea camuflării adresei ip.
Şi dintr-o dată am observat pe altcineva care face
acelaşi lucru, dar la o scară masivă...
În toată lumea.
Mă întreb de ce.
- E timpul să plecăm. - De ce?
Central News, 15:30. Nu-i aşa?
Dacă m-ai lăsa să-ţi zic, au anulat interviul.
Se pare că au chemat pe altcineva.
Pe cine?
Ellis Hartley Monroe, "scumpetea" din mişcarea partidului ceaiului.
Toată ziua a dat declaraţii pe channel 55 şi e extremistă.
Cineva trebuie s-o zică. Moartea e moarte.
Suntem înconjuraţi de oameni care trebuiau să moară.
Îi compătimesc, dar mi-e groază de ei.
Doar eu am curajul s-o spun?
Trebuiau să moară. Îmi pare rău s-o spun, dar aşa e.
Insist chiar, consumă resursele cetăţenilor care sunt în viaţă.
Nu mă consider specială,
dar sunt mamă, şi american cu drept de vot.
Aş vrea ca asta să însemne ceva.
Asta vreau...
Ai un rival... Campania Moartea e moarte cere...
Gândeşte-te la o strategie, Oswald,
altfel vei fi dat uitării.
... Şi să fie duşi într-un loc sigur.
Ca noi, cei vii, să fim în siguranţă.
Campania Moartea e moarte cere cetăţenilor morţi
să fie ostracizaţi din viaţa publică şi să fie duşi într-un loc sigur.
Am doar... câteva aspirine.
Mersi.
- Familia ta e din California? - Nu, sunt din New York.
Când ai fost rănit m-am uitat prin dosarul tău...
Nu am pe nimeni.
Nu vorbiţi de rău despre morţi...
Ăsta e dezavantajul acestei meserii.
- Familia e pe locul doi. - Nu am pe nimeni!
Bine?
Pentru că Moartea e moarte.
Şi uneori separarea e vitală şi necesară.
Fiindcă aceşti morţi vii nu ar trebui să aibă aceleaşi drepturi cu cei vii.
Nu. Ar trebui să fie îndepărtaţi din societate.
Ar trebui să fie închişi. Apoi ar trebui să aştepte.
Deoarece eu cred că trecerea către viaţa de apoi a fost blocată.
Şi când miracolul se va termina, moartea îi va găsi.
Le va veni timpul să moară.
Nu trage.
Sunt eu, tată.
- Ce naiba cauţi aici? - Iau astea.
Pune-le înapoi. Sunt ale mele.
- Mi se par furate. - Şi ce dacă? Mă vei aresta?
Agenţii C.I.A. nu arestează oamenii, tată. Ştii asta.
Da, şi apoi ce? Mă vei tortura?
Deja aţi distrus lumea
şi acum vreţi să ne furaţi mijloacele de trai?
- Eu sunt capul răutăţilor? - Tu şi bunul tău guvern.
Aţi schimbat regulile.
Nu-mi spune că nu e un afurisit de experiment.
Nu vreau să fiu nemuritor, mai ales în condiţiile astea.
Pune arma jos, tată.
Nu-mi spune ce să fac. Nu în...
Nenorocitule. Dă-mi-o înapoi.
- Nu, poţi împuşca pe cineva. - Nici măcar nu e încărcată.
- Serios? - Şi ce dacă e?
Am nevoie de protecţie în dărăpănătura asta.
Dar nu trebuie să trăieşti aşa. Nu înţelegi asta?
Nu te preface că-ţi pasă de soarta mea.
- Încetează. - Nu ţi-a păsat niciodată de nimeni
- şi ştii asta. - Nu spune asta. E o minciună gogonată!
E o minciună gogonată şi ştii asta!
De ce ai venit aici, Rex?
Spune-mi de ce.
De ce naiba ai venit aici?
Eu...
Am fost rănit, tată.
Rău.
Şi ce dacă?
Eu mă chinuiesc să supravieţuiesc aici de 15 ani.
Şi ţie nu ţi-a păsat.
Cară-te.
Să recapitulăm, sunt peste 100 de servere identice cu acela
din clădirea Phicorp, toate conţinând informaţii ale companiei.
Potrivit informaţiilor lui Jilly Kitzinger,
severul 113 e un server securizat
care poate fi accesat numai de cel mai sus-pus om din conducere.
Asta e ţinta noastră.
Şi Phicorp nu glumeşte cu securizarea.
N-am mai văzut firewall-uri ca astea înainte.
Singura alternativă ar fi să furăm serverul 113,
să-l furăm fizic şi să ne acoperim urmele
lăsând unul asemănător în locul celuilalt.
- Care e gol. - Îl stricăm. Pagube de incendiu.
Phicorp va crede că informaţia e pierdută,
nu furată şi nu vor acţiona.
Scuze. Era stins.
Asta e mama ta. Ca să vezi ce face.
Pot verifica clădirea. Cum mă veţi băga înăuntru?
N-aş prea crede. Nu e misiunea ta, Agent Matheson.
Încă eşti în listele C.I.A.
Ar fi prea riscant să treci de securitate.
- Şi tu cu ce eşti mai bun? - Jack a şters existenţa Torchwood.
Are un software care poate şterge orice referinţă despre Torchwood de pe internet.
Oficial nu existăm, spre deosebire de tine.
Bine, Moartea e moarte. E cazul meu, nu?
Rex, eşti un strateg mai bun decât noi.
Poate îţi vei da seama care trebuie să fie următoarea mişcare.
Uitaţi-vă la asta.
Acesta e centrul I.I. unde sunt serverele...
Etajul 33, securitate maximă, complet protejate.
Trebuie să obţinem accesul, dar e protejat
cu nişte restricţii biometrice.
Doar un om poate obţine accesul total,
cel care a creat programul...
Nicholas Frumkin.
Ce date biometrice? Ce nivel?
Fiecare intrare verifică amprenta vocală, a mâinii, recunoaşterea irisului,
şi trebuie să fie ale lui.
Bine, atunci ştiu ce trebuie să faceţi.
Bună.
Dumnezeule, uitaţi-vă la ea. E o scumpete.
Bună, bebe.
Vă ştiu de undeva? Ne-am mai întâlnit undeva.
- Sunteţi... - Nicolas.
Aşa e. Nicholas Jackson, nu?
- Nu, Nicholas Frumkin. - Da.
Nicholas Frumkin. Nicholas Frumkin.
Eu sunt John Smith.
Copilul dvs. e aşa scump.
- E frumoasă foc. - Îţi vine s-o furi, nu-i aşa?
Puteţi ţine asta un pic? Mulţumesc mult.
Uită-te ce frumoasă eşti.
Mulţumesc. Iau eu asta.
Nu-ţi aminteşte de fetiţa noastră?
Să vă arăt o poză.
Trebuie să plecăm. E ora prânzului, deci...
- Uite-o. - Aşa e.
O cheamă Sally Anne Louise Matilda Jane.
- N-am putut alege. - E frumoasă.
Mulţumesc, ştiu. Uitaţi-vă ce faţă scumpă are!
Extrapolarea tiparului retinei
Gata.
A fost grozav că ne-am întâlnit cu dvs.
- A fost grozav. - Şi nouă ne-a făcut plăcere.
- Ne mai vedem. - Cu siguranţă, amice.
Pe curând. Cu bine.
Să nu mai imiţi niciodată accentul ăla.
M-am făcut de ruşine. Mă simt umilită.
- Credeam că ai un sistem. - Aveam.
S-a destrămat. Sfânta Elena şi Open Brook
şi-au trimis pacienţii aici în acelaşi timp.
- Nu putem nici măcar să-i mutăm sus. - De ce nu?
La etajul doi nu e curent electric.
Clădirea e abandonată de 20 de ani.
Apoi am primit pacienţii de la Conniston Drive.
Ăla e un azil.
Azilurile se închid. Nu mai pot face faţă.
Dar primesc tot pacienţi bolnavi.
Ni-i trimit fără să întrebe?
Ştii cât ar dura formalităţile?
Imaginează-ţi cu ce aveam de-a face.
Hei, oamenii nu au voie înăuntru.
Ia-l!
Acolo sunt cărţile şi medicaţia lui şi îi place puloverul acela vechi.
Nu te poţi descotorosi de el aici.
Da? Mi s-a luat de el? Nu mai pot suporta mirosul urinei lui şi cum miroase el.
Vomită tot ce mănâncă.
Trebuie să am grijă de el pentru totdeauna acum?
N-o voi face. Am încercat, dar nu pot, bine?
Dar... dar nu puteţi... dnă!
Holul acela nu trebuie aglomerat.
Adu-l pe dl Holland. E scandalos.
Doctore, ajutor.
Noi de ce nu primim măşti?
Ştiu. Îmi pare rău,
dar nu am stabilit procedurile încă.
Aveţi răbdare.
Nu vreau să stau lângă ăştia. Sunt ca nişte cadavre.
Ştiu, îmi pare rău. Dar nu sunt morţi.
Dacă sunt contagioşi?
Nu puteţi duce copilul afară? E periculos aici.
Se zvoneşte că morţii vii au diferite boli...
- E a ta? - Nu ştiu a cui e.
Nu e problema mea. A fost părăsită aici.
Nu a examinat-o nimeni de 20 de minute. Nu e treaba mea.
Pentru numele lui Dumnezeu, nu avem formulare pentru copilul acela.
Nu îi ştim identitatea. E ridicol.
Găseşte-o pe Sally Richter. Spune-i că e o urgenţă.
Spune-i că eu am spus asta, Dr. Juarez, de la City General.
Uite ce-i aici. Şi noi spunem că este zona sterilă?
Probleme de început.
Transferul se pare că decurge bine.
Da, până nu ne alegem cu holeră.
Dr. Juarez, ţi-am spus că este o măsură temporară.
- Este doar pentru puţin timp. - Şi apoi? Ce se va întâmpla în continuare?
- Nu am voie să spun. - Fac parte din echipa medicală!
Una din echipe. Una din multele echipe.
Una din cele 15, şi asta doar din Washington...
Îţi garantez că se fac planuri şi că vom face...
Nu, nu este corect, doamnelor şi domnilor.
Sloganul "Moartea e moarte" nu este potrivit pentru incinta spitalului.
Dar acest proiect demonstrează gândirea îndrăzneaţă
de care avem nevoie în America.
În spatele meu se află oameni la locul potrivit.
Este foarte simplu.
Oameni în locul potrivit.
În spatele acelor uşi, nu reprezintă un pericol pentru societate.
Aici!
Avem o mică problemuţă.
Camerele astea se aflau aici pentru mine.
Ştiu. Este o problemă de sincronizare, atât.
În clipa în care pierd interesul oamenilor
sunt aruncat înapoi la mulţime. Şi nu voi face asta.
Mă auzi? Nu mă mai întorc niciodată.
Şi dacă nu vrei să mă enervez pe tine, dră,
dacă nu vrei ca Phicorp să se enerveze pe tine,
o să îndrepţi lucrurile. Ai înţeles?
Perfect.
Acestea au fost cuvintele lui Ellis Hartley Monroe,
o filozofie ce se răspândeşte în toată ţara.
A pus susţinătorii medicamentelor ca Oswald Danes
în umbră în timp ce popularitatea ei creşte.
Campania "Moartea e moarte" a strâns...
De aceea am nevoie de susţinerea şi sprijinul vostru,
nu pentru mine, ci pentru binele suprem.
Deoarece vreau să finanţez un program naţional
care ne va reconstrui oraşele noastre minunate,
şi le va separa, pentru a redistribui populaţia
potrivit cu miracolul.
Asta ar fi Noua America,
o nouă lume,
un nou rai.
Părerea mea este că ne-am bazat prea mult
pe companiile farmaceutice, sau cum le spun eu, dealeri de droguri.
Companiile ca Phicorp profită de acest dezastru
şi eu zic că este greşit.
Oswald! Oswald!
El intră în clădire, dnă Monroe. Dvs. de ce nu intraţi?
O să ţinem uşile închise
deoarece trebuie să avem un mediu igienic.
Vezi? Foarte igienic.
Este un om curajos. Eu n-aş intra acolo.
Ştii cine este?
Cred că sunt speriaţi de voi.
Dar nu şi eu.
Eu nu mă tem de voi.
Şi cum...
după tot ce s-a întâmplat, cum să mă mai tem?
Deoarece suntem la fel.
Aşa e. Sunt la fel ca voi.
Îmi este foarte frig.
Este în regulă. Desigur.
Uite, stai puţin.
Aşteaptă puţin, te rog. Aşa.
Totul va fi bine.
Poftim. Este mai bine?
Oswald! Oswald!
Aţi fost abandonaţi, toţi.
Voi sunteţi cei nedoriţi.
Şi există oameni
care îndrugă tot felul de minciuni despre voi.
Şi pe voi cine vă reprezintă?
Mă aflu aici pentru a vă spune
că eu o voi face. Vă promit c-o să fac asta.
Deoarece aveţi nevoie de ajutor.
Aveţi nevoie de mâncare.
Şi aveţi nevoie de siguranţă.
Şi vă jur că nu voi avea odihnă
până când nu veţi avea aceste lucruri.
Şi vă voi ajuta.
- Să fii binecuvântat. - Da, şi tu.
Mă aflu aici pentru a ajuta.
Vă voi ajuta pe toţi.
Da, alăturaţi-vă mie.
Vă pot înţelege durerea, a tuturor.
O înţeleg deoarece am suferit la fel ca voi.
Încă te recunosc, în spatele măştii.
- Nenorocitule. - Este în regulă.
Nu, este în regulă.
Înţeleg, domnule.
Nu mă voi ascunde.
Am venit aici, pentru a fi alături de voi.
Şi sunt mândru de asta, domnule.
Nu-mi voi ascunde faţa.
Dar suntem la fel. Înţelegeţi?
Trebuia să mor. Am fost abandonat.
N-am mai avut credinţă. Mă simţeam pierdut.
Dar priviţi-mă acum.
Priviţi-mă.
După miracol, m-am ridicat.
M-am înălţat cu viaţă veşnică.
Şi vă pot promite
aceeaşi bucurie.
Oswald, aici!
Te rog, oricine ai fi, acest copil a fost abandonat.
Nu poţi s-o ajuţi?
Sărăcuţa.
Desigur. Vezi, acum este bine.
Ce-i mort nu rămâne mort.
Dar nu şi de acum încolo.
Viaţa înseamnă viaţă în toate formele ei.
Priviţi-o.
Şi vă promit din toată inima,
că această fetiţă va trăi pe veci
şi veci şi veci.
Şi pe veci!
Ascultă-mă, eliberează-ţi programul.
Oswald va fi în atenţia publicului 24/24 de acum încolo.
- Dr. Juarez. - Este dezgustător.
Ştiu!
Dacă crezi că voi împărţi camera cu acel om...
La ce naiba vă mai plătesc?
Sună-i pe cei de la Fox, spune-le că mă duc la New York.
Hotel şi după la aeroport.
Nu, mergem la hotel. După, trebuie să-l văd pe dl Coulidge.
Poţi să-i găseşti adresa? Este în agendă.
Cafeaua asta are un gust cam ciudat.
Ce vrei?
Cum vă numiţi, domnule?
Îţi dau bani.
Am nevoie doar de numele tău, clar şi răspicat, dacă poţi.
Frumkin, Nicholas Frumkin.
Există o organizaţie, dle Frumkin,
se numeşte Torchwood.
Îţi spun asta, ca să ştii pe cine să dai vina.
Torchwood este pe cale să acceseze camera ta securizată,
ceea ce înseamnă că şi eu am nevoie de acces
folosind datele tale biometrice.
Îţi pot spune cum să intri.
- Este un cod. - Ba nu.
Ba da. Jur,
este un cod, şi-l poţi folosi...
Mă tem că am studiat toate specificaţiile tehnice.
Protocolul este destul de limpede.
Am nevoie de datele biometrice,
ale sărăcuţului Nicholas Frumkin.
Asta înseamnă în primul rând, vocea ta.
Cu asta am terminat.
- Şi apoi... - Te rog.
Te rog, n-o face. Te rog.
Este sistemul tău, asta înseamnă că este vina ta.
Deoarece în continuare voi avea nevoie de palma ta.
Şi apoi unul din ochii tăi. Dar doar unul.
Nu!
Nu-ţi face griji, nu moare nimeni.
Este totul online?
Da. Avem semnal bun.
Clovnii ăia doi ar trebui să fie pe poziţii.
O să mă duc să verific drumul de acces 105.
Eu ar trebui să conduc operaţiunea,
nu să verific drumul. O să revin.
Servicii Sociale.
Bună. Sun din partea departamentului F.B.I regional.
Am primit acest număr de la Susan Malpass.
Trebuie să verific nişte detalii pentru,
să vedem, numele este Drummond.
Sarah Drummond, King Sovereign Road.
Îl am aici.
Copii, Alice, şapte ani şi Melanie, opt.
Ăsta e.
- Vrem să ştim progresul formalităţilor. - Sunt în sistem acum.
Sigur.
Îmi cer scuze. Ce înseamnă asta?
O să dureze câteva zile. O să stea la Brayden Long Heights
până le găsim familii adoptive.
O să încercăm să-i ţinem împreună. Nu ar trebui să fie probleme.
Scuzaţi-mă.
Spuneţi că au fost luaţi de acasă?
Da. În dimineaţa această, la ora 8:00.
Am crezut că aţi spus că veţi colabora cu familia.
Am încercat. Normal că am încercat. Dar nu a fost considerat sigur.
Iar mama a fost internată la psihiatrie.
Ce?
Este ţinută sub supraveghere la secţia de psihiatrie
sub grija doctorului... unde este?
Dr. Cottesloe. Aşa se numeşte.
Nu avem niciun raport cu privire la dosar încă.
Ar trebui să-l avem mâine sau în următoarele zile.
Ce s-a întâmplat? Cum a ajuns aşa?
Cum ai spus că te numeşti?
Unde este? Unde se află acum?
Scuzaţi-mă, dar cine sunteţi?
Vă pot întreba motivul apelului dvs.?
Bine.
Calea este liberă.
Să-i vedem pe cei doi în acţiune.
Bine, să-i dăm drumul. Noroc.
- Ce-i în neregulă cu noroc? - Sunt lucruri copilăreşti.
Torchwood se poartă de parcă ar fi un joc.
Scuză-mă. Te întrerup de la ceva?
Cine ţi-ar putea trimite mesaje în momentul ăsta?
Este o chestie. Este personală.
- Nu ar trebui să aibă nimeni numărul ăla. - Am intrat.
- Vă pot ajuta? - Da, am venit pentru instrucţie.
Numele dvs.?
Yvonne Pallister, reprezentant Comerţ extern.
Problema este că nu văd programată nicio instrucţie astăzi.
Am primit un email aseară de la Lorraine de la Resurse Umane.
- O să-i sun. - Bine.
Resursele Umane Phicorp.
Sunt Lorraine. Cu ce vă pot ajuta?
Da, sunt cu Yvonne Pallister aici.
Spune că a venit pentru instrucţie.
Da. Trimite-o sus.
- Etajul 21. - Bine.
- Etajul 21. Du-te sus. - Mulţumesc.
Stai, stai. Cine eşti tu?
- Am o livrare. - Nu am nimic în program.
Scrie Resurse Umane.
Resurse Umane.
Da, concasorul nostru de hârtie şi-a dat duhul.
A trebuit să comandăm unul nou. Trimite-l sus.
Sigur.
- Du-te sus. Ai nevoie de ajutor? - Nu, mă descurc.
- Ce ai? - Nimic.
Bună frumosule. Îmi place uniforma.
Idem. Haide.
Stai.
Oricine poartă tocuri la serviciu, este curajoasă.
De ce îndură femeile asta? Uită-te şi tu!
Răspunsul mediu al pompierilor este de 12 minute.
Când vor ajunge, Esther o să-i direcţioneze spre etajul 14.
Aşa vom mai câştiga încă cinci minute, până vor începe să verifice celelalte etaje.
Să mergem, madam.
Incendiu la etajul 14.
Vă rugăm să ieşiţi din clădire.
Spuneţi numele complet.
Nicholas Frumkin.
Vă rog să puneţi mâna dreaptă
pe senzori, după cum este indicat.
Vă rugăm să priviţi în cerc.
Irisul în cinci secunde.
Acces permis.
Nu am crezut că va merge.
Bun venit înapoi, Nicholas.
- Au intrat. - Bine.
Vrei să-mi spui ce s-a întâmplat?
Sora mea...
serviciile sociale pentru copii,
i-au luat copiii.
Şi ei au numărul tău?
Nu, este conectat printr-un releu. Este anonim, bine?
Bine.
Şi dacă chiar vrei să par fără inimă, Rex,
eu sunt cea care a raportat-o.
Eşti fericit acum?
Serverul 113.
Afurisitule.
Acum ea vorbeşte la telefon? Ce naiba e cu voi?
- Da, Anwen este bine? - Este în regulă.
Este acasă. Ştiu că eşti ocupată,
- dar te sun în legătură cu tatăl tău. - Este bine?
Este bine. Ca şi până acum, nicio schimbare.
Tocmai l-am văzut şi îţi trimite dragostea lui.
Dar am făcut ce mi-ai cerut, şi am făcut scandal pentru a-l muta.
Bine, nu am timp pentru asta, scumpule.
Spune-mi doar dacă poţi să-l scoţi de acolo.
Da, pot. Să continui?
Te iubesc. Te iubesc. Te iubesc.
Te iubesc. Fă-o şi lasă-mă în pace.
Şi dă-i lui Anwen un sărut mare din partea mea.
Bine? Pa.
- Noroc. - Bine, du-te.
Re ataşează 655-321.
Totuşi, cred că a fost greu pentru tine.
Nu mai aveam altceva de făcut.
Nici măcar nu m-a lăsat să-i văd.
- Baricadase toată casa. - Cum, ai văzut casa?
Da.
Ai fost la casă? Dacă ai fost urmărită?
- Dumnezeule, eşti o nătăfleaţă. - Îmi fac datoria, bine?
Şi apoi 322-340.
Ai compromis securitatea întregii misiuni!
Pe bune.
322.
Bine, 324.
- Am pierdut-o. - Ce naiba s-a întâmplat?
Gwen.
I-5 nu mai transmite dacă eşti inconştient.
- Deci acum este inconştientă? - Nu ştiu.
Te-am avertizat!
Gwen!
Mă auzi?
- Şi-a revenit. - Eşti bine?
- Nu. - Mă auzi?
Cine a făcut asta, Gwen?
Nu. Dumnezeule, nu.
La dracu! Este numai vina ta!
Haide.
Esther, poţi prelua comanda liftului?
Nu pot. Pompierii au închis totul.
Bine.
Rex, sunt 33 de etaje.
66 de seturi de trepte şi tu ai o rană deschisă la piept.
Fir-ar. Baftă mie.
Jack.
- Eşti bine? - Da.
- Ce s-a întâmplat? - Eu.
Îmi pare foarte rău.
Cine naiba eşti tu?
Numele nu este important acum.
- Minunat, e criptic. - Ce vrei?
Evident, pe voi morţi.
- Şi atunci de ce sunt încă în viaţă? - Asta e ideea.
Trebuie să spun că Ziua Miracolului nu a fost un beneficiu
pentru cei din domeniul meu de activitate...
ziua în care moartea s-a oprit.
Dar nu-ţi pot spune, Jack, cât de minunat este,
ce extraordinar este să întâlnesc pe cineva
care este muritor.
Este propriul meu Sfântul Graal.
Dacă el este singurul care poate muri,
atunci este în interesul tău să-l ţii în viaţă.
Asta şi fac.
Nu ai observat absenţa ucisului?
Deoarece acest căpitan...
Mă fascinează.
Am fost plătit să-l omor.
Dar asta mă face să mă întreb de ce.
- Ce te face atât de diferit? - Nu ştiu.
Şi totuşi eşti singurul rămas, singurul om adevărat.
Dacă ştiam, ţi-aş fi spus.
Încerc să aflu acelaşi lucru.
Întreabă-l cine l-a angajat!
Da, ştiu. Mulţumesc.
Cine te-a angajat?
Nu ai nici cea mai mică idee, Jack?
Mi-au spus că a fost acum mult timp.
Nu-ţi aminteşti?
Cine? Cine ţi-a spus asta?
Asta ar fi fost foarte simplu pe vremuri.
Dacă nu-mi spui ce vreau să ştiu...
Îi tai gâtul.
Îmi tot pun întrebarea în perioada asta miraculoasă,
ar fi mai bine sau mai rău, ştiind că durerea ei va dura la nesfârşit?
Eu cred că mai bine.
- Las-o în pace! - Atunci spune-mi!
Nu ştiu.
Eşti foarte special pentru ei, Jack.
Au avut destulă încredere în mine pentru a-mi spune asta.
Dar am auzit zvonuri
de minuni ce vor apărea,
a unei noi societăţi construite pe Pământ.
Şi vreau să-mi asigur un loc.
Deci spune-mi,
ce le-ai dat acum mult timp?
Când?
Spune-mi cine te-a angajat.
N-o să-i opriţi niciodată,
deoarece sunt convins de asta: Sunt pretutindeni.
La dracu.
Sunt omniprezenţi. Stau în umbră.
Au aşteptat atât de mult timp...
Au căutat lumea
pentru anumite caracteristici geografice.
Ce naiba înseamnă asta?
Asta înseamnă că au găsit-o.
Şi au făcut-o minunată.
- Cine sunt?! - Odinioară au avut nume.
Acum mult timp.
Iar numele lor era...
La dracu.
Tocmai era pe cale să ne spună.
Mulţumesc?
Cineva? Mulţumesc?
Şi l-ai împuşcat în gât.
Păi, ce-i mort, mort rămâne.
Este o expresie atât de nefericită "Moartea e moarte".
Este vulgară.
Ca şi supravieţuitor este dureroasă.
Ultimul lucru de care avem nevoie acum
este o campanie pentru a stârni mulţimea.
Cuvintele lui Oswald Danes
devin cu repeziciune un fenomen mondial.
Astăzi, povestea lui Danes şi a copilului abandonat
au devenit virale.
În această perioadă extraordinară de după miracol,
tocmai de asta aveam nevoie, de un om...
Şi cum Casa Albă nu face declaraţii, oare
Oswald Danes devine vocea poporului?
Este singurul reprezentant real al acestei epoci a miracolului?
Eşti mai popular ca niciodată, nenorocit inteligent.
Dră Kitzinger, o spui de parcă totul a fost plănuit.
Eu doar am încercat să ajut acele suflete sărmane.
Funcţionează. Ghici cum îţi spun în Franţa.
Sfântul Danes.
Este aproape o blasfemie.
Şi acum participi sigur la manifestaţia despre miracol.
Zborurile sunt rezervate pană la Los Angeles.
Vor să vorbeşti de pe scenă, şi ghici pe cine înlocuieşti.
Ellis Hartley Monroe?
Ellis Hartley Monroe. Cred că moare de ciudă.
Am contactat biroul lui Ellis Hartley Monroe
pentru a cere o replică, dar ne-au spus că doamna Monroe
nu va mai face declaraţii în viitorul apropiat.
Dnă Monroe, vrem să ne cerem scuze.
Ne pare foarte rău pentru asta.
Într-adevăr, am vrea să credem, că dacă lucrurile ar fi decurs
în altă direcţie, poate am fi fost prieteni.
Sper că vine ca o consolare la sfârşit.
Adevărul este că ne-a plăcut mesajul dvs., dnă Monroe.
Ne-a plăcut stilul dvs., dar deja îl avem pe Oswald Danes.
Nu mai avem nevoie de altcineva.
Iar anumite aspecte ale strategiei dvs. ne dezvăluiau intenţiile
puţin prea curând.
Şi am plănuit asta cu foarte mare atenţie
de atâta vreme.
Deoarece suntem pretutindeni.
Suntem omniprezenţi.
Suntem în umbră.
Şi curând familiile se vor ridica.
Aveţi ceva?
O să dureze zile, săptămâni chiar.
Dar rulez o căutare pentru modele de bază.
- Bună dimineaţa. - Da.
Mulţumesc din nou că mi-ai salvat pielea ieri.
Pe ea am salvat-o. Tu erai în extaz.
Îmi pare rău că am dat-o în bară.
A fost avertismentul tău final.
Te-ai mai gândit?
Nebunul ăla spunea că este cineva pe care-l cunoşti.
Nu este atât de uşor când ai trăit mii de ani.
Nu termini cu prostiile astea, nu?
Am găsit.
Modelele de bază. Preţurile terenurilor.
Estimări din anii precedenţi.
Şi toate au legătură cu aceste planuri de construcţie.
- Ce planuri? - Le numesc tabere genetice
pentru toţi pacienţii de la terapie intensivă.
Se pare că Phicorp a preluat comanda lor,
de parcă îi deţine.
Au vândut un fel de strategie Naţiunilor Unite.
Phicorp şi oricine este în spatele lor.
Dar ce naiba au de gând?
Orice ar fi pariez, că nu-i de bine.
La dracu! La dracu!
Îmi pare foarte rău.
Am fost atât de ocupată şi nu te-am mai sunat.
Dar o să te sun în jumătate de oră, îţi promit.
Relaxează-te. Nu-ţi face griji.
Te sun cu veşti bune, atât. Este în legătură cu tatăl tău.
- Ce este? Ce s-a întâmplat? - Am spus că sunt veşti bune.
Acum ascultă-mă, prostuţo.
L-am înscris în proiectul ăla, primul pe listă.
Ce proiect?
Guvernul a intervenit pentru a susţine S.N.S.
Spun că se cheltuiesc milioane.
Construiesc un fel de tabere pentru a-i ajuta pe oameni.
- Tabere genetice? - Da, astea sunt.
Şi l-am băgat pe tatăl tău în cel din sudul Ţării Galilor.
Bine, Rhys, ascultă-mă.
Nu-i lăsa să plece. Nu-i lăsa să-l ia pe tata.
Nu am timp să-ţi explic, acum dă-i drumul.
- Tocmai l-au dus afară. - Atunci opreşte-i.
Bine? Sunt nenorociţii de Phicorp, Rhys, şi plănuiesc ceva.
Mişcă-te! Nu-i lăsa să plece!
Ia-l înapoi. Ia-l înapoi acum!
Gwen, este prea târziu.
L-au luat pe tata, Jack.
L-au luat pe tata.
Traducerea şi adaptarea: Phantom & ialex
Comentarii www.tvblog.ro