1000 godina star hram
izgrađen u počast posjete boga.
Krunidbeni kamen za kojeg se vjeruje da je bio prolaz do nebesa.
Neobična pjevanja kreirana za komunikaciju s bićima s drugog svijeta.
Ulaženje u ritual nam dopušta da ponovno uđemo u svemir
gdje su bogovi živi i omogućuje nam da provedemo neko vrijeme s njima.
Idete na frekvenciju i harmoniju uz pomoć kojih direktno razgovarate
s tim natprirodnim bićima.
Po cijelom svijetu nas drevni obredi i rituali povezuju s drugom dimenzijom.
Ali s kim ili s čim mi to komuniciramo?
U cijelom svijetu su drevni i današnji ljudi
koristili rituale kako bi se povezali s bogovima.
Ipak, ti bogovi bi mogli biti i drevni astronauti.
Milijuni ljudi u cijelom svijetu vjeruju da su nas u prošlosti
posjetila izvanzemaljska bića. Što ako je to bila istina?
Jesu li drevni izvanzemaljci uistinu pomogli u oblikovanju naše povijesti?
Ako jesu, možemo li dokaze za to pronaći u našim najsvetijim ritualima?
Prijevod: ZKARLOV www.prijevodi-online.org
DREVNI IZVANZEMALJCI
Izvanzemaljci i tajanstveni rituali
Poluotok Yucatan, Meksiko.
Ovdje, između drevnih ruševina Chichen ltze nalazi se
velika piramida El Castillo.
Izgrađena od strane Maja negdje između 9. i 12. stoljeća n.e.
El Castillo je služio kao hram pernatom zmijskom bogu Kukulkanu.
Vjeruje se da je bio i mjesto najznačajnijeg rituala Maja:
Prinošenja ljudskih žrtava.
Doveli bi ljudske žrtve
uz stepenice hrama, nožem bi im izvadili srce,
i to bi bio oblik žrtvovanja kojeg su radile Maje.
U njihovim ritualima središnja važnost je bila u žrtvovanju krvi,
prolijevanjem krvi bi ostvarili svoje želje
i dobili ono što žele.
Dakle, tu postoji motiv krvi koji se proteže kroz taj sustav žrtvovanja.
Krv se mora proliti.
Iako se ritualno žrtvovanje više ne prakticira u El Castillu,
štovatelji još uvijek dolaze slaviti vrijeme kada su Maje
rekle da se bog Kukulkan spustio s neba kako bi čovjeku prenio mudrost.
Oni pale vatre da se sjedine sa duhovnim kraljevstvom,
izvode vjerske plesove i ponavljaju molitve po brojčanom slijedu
da bi ušli u duboko stanje meditacije.
Ali najmoÄ‡niji ritual koji se izvodi u El Castillu
je prikaz Kukulkanovog spuÅ¡tanja na Zemlju,
prikaz koji je doslovno ugrađen u samu piramidu.
El Castillo je stepenasta piramida s širokim vanjskim stepeništem.
Ta stepeništa imaju velike i visoke ograde.
U jesenskom i proljetnom ekvinociju sunce baca sjenu preko kutova
te stepenaste piramide i možete vidjeti sjene stepenica
na tim ogradama stepeništa.
Ovo je model piramide iz Chechen ltze u Meksiku.
Svake godine, 21. ožujka, kada se sunce digne,
na stepeništu se stvaraju trokuti svjetla koji se kreću niz stepenište
što predstavlja boga Kukulkana koji se spustio do ljudi.
Na kraju se može vidjeti lice boga Kukulkana.
21. rujna je obrnuto, ovog puta kada sunce
izlazi ujutro bog Kukulkan ide uz stepenice
i stiže do jarkog svjetla gore u malom hramu,
što znači da je bog Kukulkan posjetio Zemljane, podučio ih,
te je nakon određenog vremena nestao na nebu,
uz obećanje da će se jednog dana vratiti.
Ono što vidimo u Chichen ltzi je svjetlosni fenomen.
Ako zapravo ovdje vidimo nekakvu tehnologiju
onda vidimo da je to netko dizajnirao
kako bi svakog ekvinocija ljudi iskusili oživljavanje kamene zmije.
To je vizualni podsjetnik na tu povezanost sa bogovima.
Moguće je da nisu samo Maje
slavile svoje izvanzemaljske pretke,
već je moguće da su drevni tuđinci koji su stigli na Zemlju
dali upute društvima kojima su pomogli
da održe vezu s njima izvodeći određene rituale,
slavlja pri pojavljivanju zvijezda,
i držeći priče o izvanzemaljcima živima u svojim legendama.
Jesu li Maje uistinu izvodili te pomno smišljene
i krvave rituale kako bi odale počast mitskom božanstvu?
Ili su možda to radili kako kaže teorija o drevnim astronautima,
u sjećanje na stvarnu posjetu izvanzemaljskih bića?
Ritual je apsolutno način za ponovnu uspostavu veze s bogovima.
Dakle, tu se ne prikazuje samo vaša vjernost tom bogu,
tu se zapravo prikazuje onaj prvi trenutak
kada je bog učinio neku osobitu stvar.
U cijelom svijetu su drevni i današnji ljudi koristili rituale
kako bi se povezali s bogovima.
Ipak, ti bogovi bi mogli biti i drevni astronauti.
Brežuljak Uisneach, Irska.
Svake godine prvog dana svibnja
lokalno stanovništvo proslavlja vjerski festival Beltane,
sličan onom kojeg su prvi izvodili drevni Kelti prije više od 2000 godina.
Poput obreda u Chichen ltzi i ona je stvorena kako bi se uspostavila
komunikacija s bićima izvan našeg svijeta.
Tog dana se upale vatre, krijesovi,
a zatim provedete svoju stoku između vatri
kao način njihove zaštite od dolazećeg proljeća i ljeta.
Te svibanjske vatre su magični način prizivanja
zaštite za životinje i ljudska bića.
Zašto vatra?
Što ima u tom osnovnom elementu da je bio tako važan drevnim Keltima?
Spajanje brežuljaka i vatre s Beltaneom
sugerira da je to vrijeme kada je dostupna dodatna vizija, dodatno znanje.
A ono za što su Kelti bili najviše zainteresirani
je zapravo bio drugi svijet.
Postoji mišljenje da za vrijeme Beltanea postoji veća
šansa sresti ljude s drugog svijeta
ili vidjeti njihov svijet.
Imamo neke priče iz srednjovjekovne irske predaje
u kojima je junak slučajno došao u blizinu "sidhea,"
prebivalište s drugog svijeta koje se nalazilo u brežuljku.
"Sidhe" je bio otvoren, a ono što je vidio unutra je bila vatra.
Ta vatra unutar obitavališta s drugog svijeta omogućila je
da pogleda u njega i vidi neke detalje,
uključujući i ljude koji su bili unutra, te njihov izgled.
Jesu li vatrene rituale sa festivala Beltane
prvi izveli stari Kelti kao pokušaj prikaza
neobičnih svjetala i paljenja motora koje su vidjeli na tuđinskoj letjelici?
Iako ne postoje pisani zapisi koji bi objasnili pravo podrijetlo događaja
postoje oni koji vjeruju da je takva nevjerojatna zamisao moguća.
A kao dokaz ukazuju na obred kojeg je izvodio
svake godine narod Kayapo iz Brazila.
Prije puno vremena pojavio se Bep Kororoti koji se spustio s neba.
Dok se spuštao bilo je puno vjetra.
Zemlja se tresla i podrhtavala. Bilo je puno buke.
To pojavljivanje Bep Kororotija je sačuvano do današnjih dana.
Zapravo, on je vrač koji nosi odijelo od slame.
A to odijelo od slame izgleda
jezovito slično današnjem odijelu astronauta.
Kayape se sjećaju tog vrlo posebnog odijela
kojeg je nosio taj čovjek ili izvanzemaljac,
koji je u osnovi potpuno prekrivao tijelo.
Ono što je još zanimljivije je da je susjedno pleme reklo,
pleme Bakairi, da su već imali takvu stvar koja je visjela
u kolibi u 19. stoljeću.
Ali za Kayape je festival Bep Kororati samo jedan od načina
na koji odaju počast drevnoj posjeti izvanzemaljskog bića.
Oni se također prisjećaju njegove posjete u svojim svakodnevnim životima
noseći simbolička pokrivala za glavu napravljena od perja.
Postoji to pernato pokrivalo za glavu koje ima
niz od perja, a kada ga nose izgleda poput aureole.
To perje predstavlja ni više ni manje nego svemir.
Kayape vide svemir kao spljošteni disk
koji se širi u beskonačnost.
Traka koja drži to perje je simbol
za uže koje su preci Kayapa
koristili da se spuste na Zemlju s nebeskog svijeta.
Mogu li rituali Kayapa iz Brazila uistinu biti
inspirirani izvanzemaljskom posjetom?
Možda se odgovor na to može pronaći istraživanjem nešto
tradicionalnijeg obreda, onog koji se još i danas izvodi,
i to milijunskoj publici po cijelom svijetu.
Dvorac Edinburgh, Škotska.
U krunidbenoj sobi leži 152 kg težak pravokutni kamen
poznat kao "Kamen sudbine" i "Kamen iz Sconea."
Bio je prisutan na skoro svim krunidbama engleskih
i škotskih vladara u više od 800 godina.
Njegova svrha je sjedinjavanje novog vladara s Bogom.
Postoje oni koji vjeruju da je on dio meteora
koji je pao na Zemlju prije više od 3000 godina.
U današnjoj Engleskoj su svi kraljevi i kraljice
okrunjeni na "Kamenu sudbine."
Taj kamen prema legendi potječe iz biblijske priče o Jakovu
koji je odmarao glavu na tom kamenu.
Jakov iz Biblije je sanjao, zaspao je na kamenu
i vidio je mjesto u blizini s kojeg su se anđeli uzdizali u nebo,
ali s kojeg su se također i spuštali na Zemlju.
Kada se probudio rekao je da je to prolaz do neba
s kojim stvorovi sa Zemlje mogu otići na nebo, a nebeski silaziti na Zemlju.
Kamen je viđen kao "stup svijeta," poveznica između neba i Zemlje.
To je bilo skoro kao da su Englezi pojačali svoje uvjerenje
da je Westminster Abbey "stup svijeta."
Smjestili su ga u prijestolje točno ispred "Cosmati" mozaika.
U tom "Cosmati" mozaiku su krugovi, vrtlozi i rubovi
koji predstavljaju svemir kao cjelinu.
Vladar postaje nešto što je poznato kao "kozmokrator,"
i pazi ne samo na ono što se događa na Zemlji
nego i na zvijezdama, nebu u cjelini, dok sjedi na prijestolju.
Je li ovaj drevni kamen samo simbol božanskih prava,
ili je možda u nekom trenutku imao i neke neobične nepoznate moći.
Tijekom zabilježene povijesti rituali krunidbe su uključivali
sredstva poput "Kamena sudbine" kao način povezivanja novog vladara
sa superiornijim bićima izvan našeg svijeta.
Što je uopće krunidba?
To je zamisao da vladar može ostvariti nekakvu vrstu
kozmičke svijesti, nešto što je božansko.
A to se zapravo najbolje vidi u starim predajama
o japanskim Mikadima(carevi).
Oni su morali sjesti na prijestolje koje se smatralo
točkom stvaranja svijeta.
Postoji pojam poznat kao "božanska prava kralja,"
koja su imali pojedini britanski kraljevi, da je njihova vladavina
zastupanje Boga na planetu Zemlji. Ali za drevne je to išlo i korak dalje.
Ali ako je neka moć s drugog svijeta uistinu predana na Zemlju,
tko ili što je izvor te moći.
Ako ste izvanzemaljac koji je došao na ovu planetu
jedna od prvih stvari koje ćete učiniti je umiješati se u vodstvo.
Zato mislim da su faraoni vjerovali da bi oni sami mogli biti bogovi.
Kralj je bio smatran božanstvom?
Je li se vratio u svoju sobu, sjeo i razgovarao s bogovima?
Ne znamo, nismo bili tamo.
Ali on je zasigurno komunicirao s božanstvima uz pomoć tih rituala.
Kao dodatak "Kamenu sudbine" postoji još jedan ritualni simbol,
koji je uključen u većinu ceremonija krunidbi, a to je žezlo.
Žezlo je simbol zajamčene vlasti od strane božanstava,
a u drevnim vremenima je često imao oblik štapa ili "zlatnog."
Prema povjesničarima njegovo korištenje datira još iz drevnog Egipta.
A postoje i oni koji vjeruju da je simbolički povezan s egipatskim Ankhom.
Kada pogledamo Ankh iz drevnog Egipta vidimo da je blisko povezan s lzidom.
Izida simbolizira Ankh, jer je ona ta koja je
bila u stanju nekoga oživjeti.
On je simbol transformacije, alkemije, simbol rituala.
Ankh je uvijek u vrijeme faraona simbolizirao žezlo.
Ali zanimljivo je da ta riječ, Ankh, vuče korijen
od riječi Anunnaki, koja znači "oni koji su sa neba došli na Zemlju."
Meni je fascinantno što je Ankh u mnogim prilikama
prikazivan odmah do stupa "djed." A stup "djed" je također
jedan od najranijih simbola koje imamo u drevnom Egiptu, a oba simbola
opisuju povezanost sa zvijezdama.
Ako kombinirate ta dva simbola, kao što smo vidjeli na nekim drevnim
egipatskim rezbarijama, dobivate opisano ili prikazano nešto vrlo tehnološko.
Tijekom vremena se Ankh simbol pretvorio u nešto božansko,
ali on to nikada nije bio, jer prema teoriji o drevnim astronautima
drevni simboli su temeljeni na nečemu što su naši preci
doživjeli u stvarnom životu.
Morate se zapitati je li originalni Ankh zapravo bio neka vrsta
naprednog uređaja kojeg su drevni astronauti koristili, da bi zatim bio dan
kraljevima za njihove potrebe, a uz ritual krunidbe
i držanje žezla, obični ljudi bi odjednom postajali bogovi.
Danas nam je ostao samo simbolički prikaz tog naprednog predmeta.
Ako su prijestolje i žezlo poistovjećeni kao veza
sa moćima drugog ili izvanzemaljskog svijeta,
što je s najvećom ikonom od svih simbola krunidbe,
samom krunom.
Što znači kraljevanje? To je kruna.
Jasno je da je ona sredstvo, bilo da je vidite kao simbol
ili je vidite kao nešto doslovno, jasno je da je ona vrlo posebna,
nešto što se stavlja na glavu kako bi se uspostavila veza.
Neki povjesničari vjeruju da ideja krune
vuče korijene iz prikaza aureole.
Sumerani su doslovno opisali svoje bogove Anunnakije da iznad njih žari,
a to je preneseno u novije doba kao anđeli koji imaju aureolu iznad glave.
To su bića koja su s neba došla na Zemlju.
Kraljevanje želi istu tu povezanost s bogovima
smještajući krunu na glavu, na kraljevu glavu.
Taj predmet na glavi simbolizira prijenos ljudskog nasljednika u vladara,
a da bi ta vladavina postala božanska, da bi ta vladavina postala izvanzemaljska.
Neka od najranijih crteža u špiljama koje možemo pronaći u svijetu
prikazuju humanoidna bića s aureolom oko glave i to je vrlo fascinantno,
jer ako pogledate današnje astronaute
ako se iza njih diže sunce, ili čak samo uz baterijske lampe
koje imaju sa strane kacige, ako netko tko ne poznaje tehnologiju
to vidi, njemu izgleda kao da je glava okružena božanskim svjetlom,
koje u stvari nema veze sa božanskim, jer je to samo izvor svjetla.
I tako su tijekom vremena ljudi, naši preci, počeli imitirati bogove,
te izvanzemaljce, noseći krunu.
Prijestolje, žezlo, kruna.
Jesu li ti simboli krunidbe bili inspirirani ne maštom
pa čak ni vizijama, nego s nekom vrstom izvanzemaljskog kontakta.
Ako jesu, koji još drevni rituali mogu pronaći svoje korijene
u kraljevstvu s drugog svijeta?
Tabasco, Meksiko. 1862. g.
Istraživači koji su tražili naftu otkrivaju divovsku kamenu glavu
koja teži više od 20 tona.
50 godina kasnije, otkriveno je još 16 glava, a svaka je imala jedinstveno lice
i nisu bile karakteristične tamošnjem narodu.
Vjeruje se da su te divovske glave isklesala tajanstvena
drevna kultura poznata kao Olmeci.
Možda je još misterioznije to što svaka od njih nosi
nekakvu vrstu kacige.
Najranija kultura u Središnjoj Americi su bili Olmeci.
Na starijim prikazima koje su izradili Olmeci možemo vidjeti bića s kacigama
koja su dolje odjevena u zaštitno odijelo.
Imaju krila, a ispred usta imaju nešto nalik na mikrofon.
Jesu li to glave vladara? Ili svećenika?
Ili su to oni željeli prikazati izvanzemaljca?
Mogu li te divovske olmečke glave biti prikaz posjetitelja
s druge planete?
Neki teoretičari o drevnim astronautima vjeruju da su te divovske glave dokaz
da su Olmeci direktno komunicirali s bićima iz drugog svijeta preko šamana,
svojih svetih ljudi.
Šaman je posrednik ili glasnik
između duhovnog svijeta i svijeta ljudi.
Šamani mogu naslijediti svoju moć i znanje,
ali najčešće su izabrani od određenih duhova.
Što se tiče Olmeka znamo da su govorili da su ljudi odvođeni
kako bi se promijenili u osobu koja će biti veza
između našeg i drugog svijeta.
Da bi ušao u svijet duhova šaman je morao koristiti
određene alate kako bi tamo došao.
To uključuje instrumente poput bubnjeva ili šuškalice
koji pomažu šamanu u njegovoj ili njezinoj komunikaciji s tim svijetom.
Poput Olmeka i mnoge druge drevne kulture su tijekom stoljeća vjerovale
da šamani mogu komunicirati s bićima iz drugog svijeta.
Ali što su zapravo bila ta bića? Jesu li uistinu bili bogovi?
Ili su možda bili izvanzemaljci?
Postoje preci sa zvijezda, a mi ih zovemo Markabijanci.
To je riječ Cherokeeja, i oni su ti koji su došli s drugog svijeta.
Slično Hindusima, budistima, čak i drevnim Egipćanima,
mnoga američka domorodačka plemena tvrde da komuniciraju sa svojim bogovima
uz pomoć telepatije.
Telepatija je u osnovi jedna od vrsta komunikacija
koju prakticiraju mnogi duhovni narodi.
Perje djeluju kao antene i prenose poruke u vremenima kada je to potrebno.
Praktično postoje tri stvari, pjevanje, bubnjevi i pjesma.
Oni idu na frekvenciju i harmoniju
uz pomoć kojih direktno razgovaraju s natprirodnim bićima.
U području Horseshoe Canyona, Utah, na slikovitim prikazima poznatima
kao petroglifi mogu se pronaći drevni domorodački šamani,
i stvorenja s drugog svijeta s kojima su, kako su tvrdili, komunicirali.
Ovdje imamo klasičnog šamana s ženskim oblikom tijela
nogama okrenutima prema gore, rukama koje imaju ptičje noge na kraju,
što označava duhovnost, te ima rogove iz kojih izlaze resice.
Jedan od tih petroglifa, poznat kao "Ploča duhova,"
prikazuje 2,7 m visoke figure koje vode, kako neki vjeruju, stvarni susret
između šamana i bića sa zvijezda.
Izgledaju poput skupine figura koje okružuju, sjede ili lebde oko
središnjeg lika nalik na duha koji se zove "Sveti duh."
Ako pogledate glavu "Svetog duha" vidjet ćete dva oka
na prednjoj strani njegovog lica, ali ako pogledate lijevo
vidjet ćete njegov profil. To je način crtanja kakvog
ne možete pronaći u bilo kojoj drugoj pretpovijesnoj umjetnosti.
I to je uglavnom jedan od razloga zbog kojeg
mislim da ovo predstavlja neki događaj.
Prikazuje li uistinu "Ploča duhova" stvarnu posjetu
izvanzemaljskih bića?
Ako jest, da li rogovi koji izlaze iz šamanove glave,
slični perju koja su pronađena na pokrivalima za glavu kod američkih
domorodaca uistinu predstavljaju nekakvu vrstu antene?
Uređaja za davanje i primanje informacija ili energije
koji su možda s drugog svijeta.
I je li ta energija uopće povezana s ritualnim pjevanjem i molitvama
koje su izvodili šamani u pokušaju da komuniciraju s bićima sa zvijezda?
U ranim 1980-ima, koristeći uređaj za mjerenje električnog naboja
poznatog kao elektroskop, biokemičar dr. Boguslaw Lipinski,
tvrdio je da je uspješno izmjerio količinu energije
stvorenu ritualom molitve.
Instrument po imenu elektroskop
mjerio je protok struje između dvije suprotno nabijene ploče.
Elektroni su najčišći oblik energije. Taj oblik energije su fizičari danas
objasnili terminom vibracije.
1985. g., dr Lipinski je donio svoj elektroskop
u svetište Međugorje u tadašnjoj Jugoslaviji
da bi izmjerio stvara li nekakvu energiju velika skupna molitva.
Desetljećima su se ovdje okupljale tisuće ljudi tvrdeći
da su vidjeli ukazanje Djevice Marije koja je lebdjela na nebu.
Saznao sam da tijekom tih ukazanja, naročito kada skupina ljudi moli,
primam očitanja na svom elektroskopu.
Ovaj graf pokazuje mjerenja energije kada ljudi počnu moliti
da bi zatim energija naglo počela rasti.
Nešto slično tvrdnji dr. Lipinskog da ritual molitve stvara energiju
je znanstveni koncept poznat kao kvantno sprezanje.
Ta teorija podupire zamisao da ljudska bića možda mogu
komunicirati putem telepatije.
Zamisao kvantnog sprezanja je da se jedna čestica
može razdijeliti i postati dvije individualne čestice,
a da između njih nekako ostane veza.
One mogu međusobno komunicirati. To ne samo da je stvarno,
nego može i objasniti telepatiju i gledanja sa udaljenosti.
A ako pretpostavimo da izvanzemaljci postoje, onda to postaje
najočitiji oblik komunikacije kojeg možemo međusobno koristiti.
Možda se to već zbilo, možda se to događalo
desecima tisuća godina.
A to se lako može pojačati upotrebom zvuka, tonova i nota.
Može li provokativno uplitanje kvantnog sprezanja
pomoći u objašnjavanju zašto su tolike kulture tvrdile da komuniciraju
telepatski s bićima iz drugog svijeta.
Mogu li pomno izrađena pokrivala za glavu, poput onih koje nose američki domoroci,
pa čak i krune drevnih kraljeva,
biti veza s nekom vrstom drevne tehnologije
koja je služila za komunikaciju s izvanzemaljskim bićima?
Možda se odgovor na to može pronaći istraživanjem suvremenijih primjera.
U vrijeme obreda i rituala koje još uvijek prakticiraju milijarde ljudi
po cijelom svijetu.
Plato Giza, 26. svibanj, 1954. g.
Egipatski arheolog Kamal-el-Mallakh se spustio u
dugu usku jamu koju je otkrio na južnoj strani Velike piramide faraona Kufua.
Uz upomoć baklje i zrcala ugledao je veliko veslo.
Veslo je pripadalo brodu dugom 43 m koji je bio zakopan ispod površine.
Brod je bio izgrađen za kralja Kufua, drugog faraona iz IV dinastije
koji je vladao od 2589. do 2566. g. prije Krista,
i koji je općenito prihvaćen kao graditelj Velike piramide.
Egiptolozi su je nazvali "Sunčeva barka," pogrebni brod koji je izgrađen
za samo jednu svrhu, da ga prenese preko neba.
Značaj brodova u kontekstu pogreba
je njegova upotreba za posmrtno hodočašće u grad Abid.
Abid je bio sveti grad Ozirisa, boga Smrti.
Riječ "bog" je prema drevnim Egipćanima "Neteru,"
a to znači "biće koje je došlo iz svemira."
Ta riječ nema korijene u drevnom egipatskom jeziku.
Oni su istinski vjerovali i bili su vrlo odlučni u vezi toga,
da je njihovo podrijetlo iz svemira.
U slučaju kralja Kufua, pronašli smo da postoji pravi brod,
za kojega se kaže da je on "brod od milijun godina."
Iako izgleda potpuno kao običan brod, on je zapravo puno više od toga
on također može predstavljati svemirski brod, jer oni ne govore o godinama,
već o milijunima godina, a svemirsko putovanje zapravo i jest bit toga.
Na neki način je mrtvo tijelo moglo otići na takvo putovanje.
Mogu li pogrebni brodovi, poput onog koji je pronađen u blizini
piramida u Gizi biti pokušaj ranih Egipćana da ponovo stvore tuđinsku letjelicu.
Što bi to moglo predstavljati? Može li to značiti da su drevni Egipćani
vjerovali da bi se nakon njihove smrti ponovno sastali
s božanstvima na nebu, s izvanzemaljcima?
Drevni Egipćani su bili stručnjaci u oponašanju onoga što su vidjeli.
Pretpostavimo da su bogovi sišli s neba, ili je izvanzemaljac došao iz svemira.
Egipćani bi pokušali oponašati ono što su vidjeli.
U svrhu oponašanja te ideje o povratku bogovima
koji su se spustili s neba stvoreni su pogrebni brodovi.
A ideja o pogrebnim brodovima je došla nakon što su Egipćani vidjeli
nebeske barke koje su se spustile s neba.
U većini današnjih društava pogrebni rituali su temeljeni na ideji
da duh nastavlja dalje nakon što tijelo umre.
Neki vjeruju da se duh ili duša umrlog
ponovno povezuje s bogom ili nekom vrstom božanstva.
A za mnoga drevna društva, poput Egipćana,
smrt znači i povratak na zvijezde.
Ono što je također zanimljivo u vjerovanju drevnih Egipćana
je da se nakon uzimanja konačnog oblika vraćaju na zvijezde.
Uvijek citiram Carla Sagana u vezi toga, "Mi smo zvjezdana prašina."
Neka zvijezda je eksplodirala prije milijarde godina i to smo sada mi.
Ali mi smo zvjezdana prašina koja je postala svjesna.
Kada to kažem, nije nemoguće da sadržimo znanje
o našem podrijetlu doslovno u nama samima,
i da postoji način da se otkriju te informacije.
Moguće je da su drevni Egipćani pronašli način za pronalazak unutarnjih korijena.
Korištenje pogrebnih brodova tijekom pokopa nije bilo
svojstveno samo drevnom Egiptu.
Nordijski Vikinzi su također uključivali brodove u svoje pogrebne obrede,
ponekad pokapajući svoje mrtve s pravim brodom,
ali češće stvarajući oblik broda s velikim kamenjem iznad groba.
U pojedinim slučajevima bi čak pravili velike lomače da bi spalili
svoje mrtve u tim formacijama stijena, vjerujući da će stup dima
uzdignuti mrtve u zagrobni život.
Spaljivanje mrtvih na velikoj lomači se izvodilo i u drevnom Rimu.
A u Indiji većina hindusa još i danas koriste pogrebne lomače.
Ceremoniju kremiranja u osnovi vode muški članovi obitelji.
Tu su i svećenici koji ih vode kako to učiniti,
preminulog stave na lomaču, a zatim je najstariji član obitelji zapali.
A onda sjednu oko nje i čekaju da sve izgori.
To pročišćava dušu tako da može prijeći u sljedeći život.
Prema nekim teoretičarima o drevnim astronautima
ideja spaljivanja preminulih je možda inspirirana
drevnim susretom s tuđinskim svemirskim brodom.
Postoji još jedno gledište u vezi toga.
Ako pogledamo vedske zapise i čitamo o Vimanima, drevnim letjelicama koje su
vodile rat iznad Zemlje, one su bile letjelice koje su došle praćene vatrom.
Je li možda prijelaz duše iz jednog u drugi život
poput pojavljivanja Vimana? Pojavljivanja u vatri?
A da taj plamen oponaša samu letjelicu?
Je li moguće da kada su naši preci
svjedočili raketama ili svemirskim brodovima kako uzlijeću i slijeću,
uz svu tu vatru i dim, da su tijekom vremena
pomislili da će spaljivanjem svojih preminulih imitirati
ono što su vidjeli u prošlosti?
Što bi značilo, dok tijelo izgara, a dim se diže prema nebu,
oni se uzdižu na nebo, postaju bogovi.
Ako su pogrebni rituali pokušaj drevnih ljudi da se ponovno povežu
s bogovima ili tuđinskim posjetiteljima, jesu li u tome uspjeli?
Neki bi na to dali odgovor ukazujući na milijarde po cijelom svijetu
kojima smrt još uvijek služi kao prolaz za nebo,
ili za negdje vrlo, vrlo daleko.
Vatikan, Italija.
Papa Benedikt XVI hoda prolazom u bazilici sv. Petra
noseći raspelo od zlata.
Kada je stigao do oltara, on podiže kadionicu,
metalnu posudu koja visi na lancima, a u njoj se pali tamjan u svrhu pročišćavanja.
Papa izgovara euharistijsku molitvu, a zatim on i vjernici
konzumiraju posvećeni kruh i vino.
Oni prema najsvetijim zakonima Crkve
jedu stvarno tijelo i krv Isusa Krista.
Tijekom mise su svećenici ovlašteni
da molitvama koje izgovaraju ispune energijom tvar kruha
i tvar vina na način da se pretvore ili promijene
u živuće prisustvo tijela i krvi Kristove.
Misa, Sveta pričest, pretvaranje kruha i vina
u tijelo Boga nam omogućava uzimanje božanske energije,
a to se zove "mana," ili magična energija.
Taj skoro kanibalistički aspekt rituala je ključan za izmirenje,
što je usklađivanje da bi se postalo jedno s božanskim izvorom.
U "Drugoj Petrovoj poslanici" iz Novog zavjeta piše da
vjernici koji to prakticiraju "postaju sudionici božanske naravi".
Postaju sjedinjeni s Bogom.
Rimska katolička Crkva se držala ove interpretacije Svete pričesti
tako čvrsto da je u 16. stoljeću Tridentski sabor
proglasio svakoga onoga tko je odbija predmetom izopćenja iz Crkve.
Tijekom zloglasne španjolske Inkvizicije nevjernici su bili
označeni kao heretici i često su spaljivani na lomači...
...ili čak i gore od toga.
Ali što bi to značilo postati jedno s božanskim?
Većina povjesničara kaže da se ritual katoličke mise
može pratiti natrag do Posljednje večere, kada je Isusov čin služenja
kruha i vina svojim učenicima za vrijeme Pashe
stvorio snažnu duhovnu vezu koja se ne smije razbiti.
Ali postoje i drugi koji vjeruju da katolička misa vuče korijene
iz rituala koji su se prakticirali tisućama godina ranije.
Učenjaci su nagađali da je misa zapravo
inspirirana egipatskom mitologijom i sličnim
ritualima koji su se izvodili za boga Ozirisa.
Zamisao je da u nas unesemo božansku tvar, tijelo boga,
tako da postanemo jedno uz tu uzvišenu energiju.
Legenda o Ozirisu govori o tome kako je bio ubijen
i raskomadan od strane ljubomornog brata, da bi ga zatim vratila u život
od različitih dijelova njegovog tijela njegova žena Izida.
Egipatski svećenici su prikazali taj drevni događaj uz pomoć rituala
koji je uključivao glinu i pšenicu.
Ritual je imao veze s pravljenjem pšeničnih kolača
koji su predstavljali dijelove raskomadanog boga,
koji bi zatim bili sakriveni, a žena koja je glumila suprugu
bi pronalazila te dijelove. A zatim bi na kraju svećenici pojeli te dijelove.
Vjerovalo se da bi oni koji bi pojeli te sakramentalne pšenične kolače
vratili boga Ozirisa u život u njima samima.
Ali odakle su drevni Egipćani dobili tu dubokoumnu zamisao?
Pitanje je, jesu li oponašali stvari koje su vidjeli
i nekako uključili tu transformaciju iz mrtvog Ozirisa
u osobu koja bi postala preporođena.
Kada pogledamo na neke od tih rituala kontakt s božanskim
je u stvari tehnologija, bilo da se radi o ritualu, o nečem praktičnom,
ili oponašanju izvanzemaljaca.
Vuče li rimokatolički obred jedenja tijela i krvi Kristove
svoje podrijetlo iz drevnih egipatskih priča o Ozirisu?
Ako ima, sugerira li to da katolička vjera,
poput drugih drevnih vjerovanja,
vuče svoje korijene iz susreta s izvanzemaljcima?
Ritual je čin sudjelovanjaa a glavni cilj rituala je
komunikacija s nečim što je pozadina vjerovanju ili ideji.
Ti drevni rituali se poklapaju s pojavom različitih
zviježđa na nebu, različitih zvijezda.
U drevnim društvima po cijelom svijetu
postojalo je vjerovanje da je ljudska bića na planetu Zemlju
postavio "zvjezdani narod."
Mitologija poput legendi sadrži stvarnu povijest u sebi.
Postoji snažan osjećaj povezanosti prema tim izvorima kada netko uđe u ritual.
Naše najdublje čežnje su za stvari kojih se ne možemo sjetiti.
Žudimo za mudrošću, za izgubljenim mogućnostima.
Čini se da idemo prema ciljevima koje ne shvaćamo.
Čini se da smo vođeni težnjama koje su istinski tajanstvene.
Oni koji su došli sa drugog svijeta su srodnici,
oni koji donose pravila i instrukcije u obrede i rituale
da bi ljudi prošli kroz proces evolucije.
Jesu li današnji često prakticirani rituali poput molitvi,
pogreba i krunidbi, uistinu temeljeni
na ranim pokušajima čovjeka da oponaša drevne izvanzemaljske posjetitelje?
Ili su oni nešto čak i dublje od toga?
Mogu li oni pružiti pravo sredstvo uz koje ljudi mogu
komunicirati, pa i vratiti nekom drugom,
možda, izvanzemaljskom životu?
Ako mogu, možda ćemo istinu saznati samo onda kada
mi sami krenemo na to putovanje.
Ili možda, kada se oni vrate.
Preveo: ZKARLOV www.prijevodi-online.org