Cine sunt tipii ăştia ?
Cine naiba ştie !
- Cât mai avem ? - 90 de secunde.
- De ce ai spus că eşti credincios ? - Pentru că aşa sunt.
Probabil că ei cred în altceva. Să mergem !
Unitatea 3, pe poziţie !
Ne apropiem, acum !
Ucideţi credincioşii ! Ucideţi-i pe toţi !
Acum !
- Foc ! - Acum !
Parcă e acelaşi loc.
Mallory ?
Cum ar fi să găseşti o poartă către un univers paralel,
prin care să poţi călători într-o mie de lumi diferite.
Unde ar fi acelaşi an, tu ai fi aceiaşi persoană, dar tot restul ar fi diferit ?
Şi cum ar fi dacă nu ai mai găsi drumul spre casă ?
= TITRARE MANUALĂ =
Traducerea şi adaptarea după sonor: Virgil G.N.
CĂLĂTORII ÎN LUMI PARALELE
Sezonul 5, episodul 5 Vechii zei, pentru cei noi.
Haide, Mallory, haide !
Hei, ţi-ai luat-o destul de bine.
Mă simt bine.
Nu-mi simt picioarele ! Nu-mi simt picioarele !?
- Nu te panica. Poate e doar temporar. - Şi dacă nu e ?
Nu vreau să mai mai trec prin asta. Nu încă o dată.
Căutăm un doctor. Mai avem timp ?
Mai avem 38 de ore.
Merg eu cu Maggie, iar voi aşteptaţi-ne aici.
Îmi pare rău !
Vă aşteptăm, oricum nu putem să plecăm nicăieri.
Nu mă întorc într-un scaun cu rotile.
- Am găsit un doctor. - Doctor Krislov.
Sper să fie pe bune.
Nu-mi place să mă dau jos din pat pentru un beţiv.
Haideţi !
Seamănă cu lumea BRI, doar că aici nu au un Birou de Reconstrucţie Internă.
Ne deplasăm între lumi similare şi ajungem în acelaşi punct.
În ultima lume, oamenii BRI erau la putere. Aici BRI a fost desfiinţat.
Oamenii încearcă să-şi revină după război.
Krislov abia a scăpat cu viaţă.
Deci, trebuie să contez pe tipul care în ultima lume vroia să ne ucidă,
pentru ca în lumea asta, să-mi salveze viaţa.
Lasă-mă să văd !
- De unde spuneaţi că veniţi ? - Din sud.
- Din est. - Din sud-est, de fapt.
Întreb pentru că... n-am mai văzut de mult o astfel de rană.
Tipul ăsta de arme au fost distruse.
Ne-au atacat nişte bandiţi, pe drum.
Da.
Da !
Asta ar trebui să te ajute. Pune-i, te rog, asta.
Omule... mă tem că nu am veşti prea bune.
Măduva spinării a fost afectată.
Dar se va vindeca, nu ? O să pot merge din nou, nu-i aşa ?
Îmi pare rău, nu am aparatura cu care să te pot ajuta.
Dar prin fizioterapie, e posibil să-ţi poţi reveni într-o oarecare măsură.
- Dacă tu nu ai aparatura, cine o are ? - Te rog, nu face nimic prostesc !
- Doctore nu înţelegi... - Diana !
Te înţeleg. Nu mă crezi că am mai văzut o astfel de rană.
Războiul a mutilat astfel mulţi oameni. Ca şi pe mine, de fapt.
Crezi că dacă ar exista o şansă reală de vindecare,
eu aş mai şchiopăta în bastonul ăsta ?
Dar măcar tu te poţi deplasa. Decizia asta o iau eu.
Cine eşti tu să te joci de-a Dumnezeu ?
Tu mi-ai cerut ajutorul, nu ei.
Acum ai aflat că nu te pot ajuta şi o să mergi direct la credincioşi, nu ?
Vor promite că te vor ajuta, aşa cum promit tuturor.
Iar tu eşti atât de disperat, încât o să accepţi.
- Mă pot face să merg din nou ? - Da.
Asta am vrut să aud. Să mergem !
Dar cu un preţ teribil.
Aşteaptă puţin ! Cu ce preţ ?
Tinere...
- Ştii cine eşti ? - Da.
Dacă mergi acolo, ştii cine o să fii ?
- Voi fi tot eu. - Nu. Nu vei mai fi.
Nu contează. Oricum nu-mi plăcea cine sunt.
E treaba ta. Luaţi-l de aici. Nu pot ajuta pe cineva care nu vrea să asculte.
Nu vrea decât să poată merge din nou.
Iar tu îl vei ajuta să facă o asemenea prostie, nu ?
Ei bine, eu nu pot să suport prostia.
Cred că intenţiile tale sunt bune, doctore.
Dar el e prietenul nostru...
şi vom face orice ca să-l putem ajuta.
Mulţumesc ! Mulţumesc !
Parcă ar fi în anii 60, aşa cum îmi arăta mama în fotografiile ei.
Şi să cred că oamenii ăştia mă vor face din nou să merg ?
Bună. Acesta e locul...
- Bine aţi venit în colonia noastră ! - Ai fost rănit !
Dar picioarele îţi sunt sănătoase.
E vorba de măduva spinării.
A fost arsă.
Şi ai venit aici să ceri binecuvântarea.
Asta rămâne de văzut.
- Ba da, dacă mă vindecă. - Ar trebui să nu ne grăbim.
Noi ? Eşti tu cumva într-un scaun cu rotile ?
Nu ştii cum e să fii frustrat de faptul că nu poţi face mai nimic.
Mă puteţi ajuta să merg din nou ?
Te putem învăţa să zbori.
- Pe toţi... - ... Dacă vreţi.
Nu sunt convinsă că e bine să facem asta.
Un lucru am învăţat... fereşte-te de hipioţii care-ţi fac cadouri.
Nu o să mă doară, nu ?
Pe omidă o doare când se transformă în fluture ?
Transformările întotdeauna dor.
Dar te vei bucura prea mult ca să poţi simţi durerea.
Pe aici, te rog !
Sunteţi bine veniţi dacă vreţi să vă alăturaţi nouă.
Oh, nu mulţumesc ! Nu de data asta.
Invitaţia rămâne mereu deschisă.
- Diana ! - Vreau să o iau puţin... ca să o analizez.
E în regulă. Nu ne deranjează. Aici nu avem secrete.
Transformarea nu e un secret.
Îţi ofer apă, pentru ca niciodată să nu-ţi fie sete.
Bea !
- Aşteaptă ! - De ce ?
Ţie nu ţi se pare ciudat ?
De când călătoresc cu voi, pentru mine totul este ciudat.
Diana are o probă. I-o dăm lui Krislov să o verifice mai întâi.
Oamenii ăştia ţi se par periculoşi ?
Nu despre asta e vorba.
Ştii deja ce cred despre acest lucru.
O să o analizez eu, iar Krislov doar o să-mi pună la dispoziţie echipamentul necesar.
Şi să aştept din nou ca alţii să-mi hotărască viaţa ?
Nu faci nimic, până nu ne întoarcem, bine ?
- Bine ? - Da.
Mergeţi voi, eu o să rămân aici cu el.
Nu aţi băut din asta, nu ? Vedeţi ăştia ?
Miliarde de naniţi biologici.
Se reproduc precum celulele din sânge.
Chiar îi pot reface măduva spinării... celulă cu... celulă.
Dar spuneai că astea au un preţ.
Cum crezi că primesc ăştia instrucţiuni ?
Se conectează unii cu alţii şi procesează energia.
Ca o reţea.
Şi reţeaua îi programează pe fiecare în parte.
Atunci când strălucesc, comunică prin mici impulsuri luminoase.
Miliarde ? Înseamnă că energia procesată e foarte mare.
- Uau ! - Uau, ce ?
O reţea nu se limitează doar la o persoană, nu-i aşa ?
Emite prin atingerea pielii, de la o persoană la alta, nu ?
Peste un anumit nivel, chiar capătă o conştiinţă proprie.
Conştiinţă proprie ?
Strălucirea indică o conştiinţă proprie.
Trăieşte în toţi simultan.
Se foloseşte de corpul lor şi într-un final le controlează creierul.
Din această cauză vorbesc ca o singură persoană.
Ei nu mai există ca indivizi.
Sunt doar nişte celule dintr-o comuniate mai mare.
Dacă Mallory bea asta, o să devină ca ei.
Ăsta e preţul.
Îmi pare rău că am insistat atât să încerc asta.
Tu şi Remmy aţi avut dreptate.
E bine că Diana a vrut să se asigure că asta nu o să-mi facă rău.
Trebuie să mă obişnuiesc să am încredere în voi.
Mă bucur că gândeşti aşa.
Doar că...
tu nu ştii cum e să ai jumătate de corp mort,
să nu poţi merge sau alerga.
Ai dreptate.
Şi într-un fel, chiar ştiu.
Soţul meu şi-a petrecut ultimul an din viaţă într-un scaun cu rotile.
Am simţit durerea în fiecare clipă...
şi cum se pierdea.
Îmi pare rău !
De ce or fi întârziind Remmy şi Diana ?
Mă duc să verific.
Mallory !
Există vreo cale de vindecare pentru asta ?
Asta trebuia să fie o descoperire medicală.
Una care să pună capăt suferinţei umane.
Bineînţeles că există şi un buton de oprire.
Introduci în reţea un cod de oprire
cu un fascicul de lumină, modulată pe o anumită frecvenţă.
I se spune...
"lumina mortului".
- Ştii pe cineva care... - Uitaţi-vă la mine !
Dacă aş fi ştiut pe cineva, m-aş fi vindecat şi eu acum mult timp în urmă.
Luminile oamenilor BRI.
Asta era metoda lor, nu ?
Au fost distruşi, uită de ei !
Spuneţi-mi ceva !
Când aţi fost la credincioşi aţi văzut o fată, Jill ? Era bine ?
Păi...
Nu am auzit nume, dar toţi păreau fericiţi.
Jill e fata mea, e una dintre ei.
Dacă ştiam cum să fac lumina... aş fi putut să o aduc înapoi.
Nu-l lăsaţi pe prietenul vostru să facă asta.
- Nu am putut să-l opresc ? - Ce ?
Nu se poate !
- Cum te simţi ? - Procesul nu e chiar aşa de dureros.
- E ca şi cum ai visa... - Ceva frumos.
Mă simt bine, dar încă nu-mi pot coordona bine mişcările.
În scurt timp, recuperarea va fi completă.
E o adevărată binecuvântare. Mă simt...
... transformat...
în cel mai spiritual sens al cuvântului.
E ca şi cum... pot vedea câte o mie de ani în toate direcţiile.
Am fost atât de ticălos. Am fost atât de furios pe toţi şi pe toate,
când voi v-aţi purtat atât de frumos cu mine. Mă puteţi ierta ?
Nu trebuie să-ţi ceri iertare. La fel ar fi făcut oricine se afla în locul tău.
Dar v-am rănit. Am greşit faţă de voi.
Acum cum te simţi ?
Transformarea îţi dă un sentiment de fericire şi extaz.
L-am întrebat pe Mallory. Ce simţi ?
Fericire... şi extaz.
Mallory !
Mă simt mai mare ca înainte.
Parcă aş trăi în mai multe locuri în acelaşi timp şi corpul ăsta e doar o gazdă.
Ar trebui să simţi şi tu asta, Remmy ! E o trăire spirituală. Haide !
Bea apa vieţii şi fii alături de mine.
Da, beţi-o cu toţii !
- E un cu totul alt fel de a fi. - Alăturaţi-vă nouă ! Vă rugăm !
Îţi ofer această viaţă.
Trebuie să discutăm !
Nu, nu, nu... doar noi, trebuie să discutăm.
O să vă aşteptăm în cort.
Cât mai avem ?
Doar câteva minute.
Dacă n-aş şti despre ce e vorba, aş fi invidioasă pe el. Sănătate. Fericire.
- O conexiune spirituală cu ceilalţi. - Un simţ al comunităţii real.
Pace ! Una adevărată !
- Trebuie să-l luăm de acolo. - Corect.
Mallory !
Putem vorbi cu tine... singuri ?
Ce făceaţi ?
Eram în legătură cu Dumnezeu.
Rembrandt, legătura e eternă şi nu poate fi întreruptă.
Am simţit mâna Domnului chiar aici. Nici nu-ţi închipui cum e să simţi asta.
Ba da, prietene !
Dar nu e nevoie să fac aşa ceva ca să simt asta.
Mallory, strălucirea asta nu e reală, nu-ţi dai seama ?
Tot ce primeşti aici, e doar o moarte lentă şi fericită.
Vrei odihnă ?
Un mormânt e la fel de liniştitor şi nici nu scapă cineva de acolo.
Mallory, viaţa...
viaţă adevărată...
nu înseamnă să te simţi confortabil.
Remmy, aici, în acest loc...
suntem o imensitate de suflete, unite într-unul singur.
Prin el, obţinem o mai bună comunicare cu Dumnezeu,
cum nici unul dintre voi nu poate realiza.
Asta crezi ? Asta simţi ?
Ştiu asta.
- E timpul să ne vedem de drum. - Dacă plec, rup această legătură.
Şi eu nu vreau să fac asta.
Rămâneţi şi alăturaţi-vă nouă şi lăsaţi-mă să vă arăt fericirea.
Mallory, nu putem.
Mallory... te rog, vino cu noi !
Plecaţi fără mine.
Ne conduci ?
Ştiu că mergeţi într-o lume în care să vă odihniţi şi să vă puteţi găsi liniştea,
dar aş vrea să rămâneţi. Sigur nu vă răzgândiţi ?
Ştii că nu putem.
E alegerea voastră, dar aş vrea să ştiţi ce pierdeţi.
Mi-aş dori să ştiţi cât de mult vă iubesc.
Mallory, ţi-am mai spus-o, dar vreau să-ţi repet...
- ... că nu plecăm fără tine. - Nu !
Locul ăsta e atât de frumos şi miroase aşa de bine !
- E un loc odihnitor. - Mulţumesc, ne place să-l facem agreabil.
Agreabil ? Locul ăsta e chiar paradisul.
Dar oamenii BRI ?
Idioţii ăia cu leacurile lor miraculoase şi fără efect ?
Ei, taci Jill ! Asta a fost acum mulţi ani.
Ideile lor erau bune, numai că nimeni nu-i asculta.
Aşa că nu s-a întâmplat nimic.
Prietenul vostru e bine ?
E doar obosit. Are nevoie de odihnă.
Dacă mai aveţi nevoie de ceva, doar... sunaţi !
Ei bine, nu seamănă deloc cu dublura lui.
Îmi plăcea mai mult cu cicatricea aia.
Acesta nu a fost obligat să supravieţuiască unui război.
În lumea asta strălucirea nu a fost inventată,
deci nici oamenii BRI nu au existat.
Jill, nu a avut noroc în lumea aia, nu ?
Da, dar s-a ales cu un spirit bun.
De multe ori, încercările la care suntem supuşi ne influenţează viaţa.
Uneori chiar nu e de preferat să fii suspus la astfel de încercări.
- Îmi miroase a cafea. - Cum te simţi, Malorry ?
Chiar vreţi să ştiţi ? Mă simt de parcă mi-a fost amputat ceva.
Cred că aţi vrea să vă fiu recunoscător. Ei bine nu sunt.
În regulă !
Hai să auzim !
Nu aveţi idee. Nu poate fi exprimat în cuvinte.
Era ceva în acel univers, ceva atât de profund, de extraordinar.
Cei mai mulţi dintre oameni, nu au şansa să simtă asta.
- Să nu crezi că nu am vrut să mă alătur ţie. - Aşa ar fi trebuit să faci.
Învăţam să privesc prin ochii celorlalţi oameni din grup.
Aş fi putut să obţin o congruenţă între ce vedeam eu şi restul oamenilor.
A trebuit să plecăm.
Toţi suntem doar mici părţi ale unui întreg.
Eu eram în curs de unificare.
Părţi din Queen Mallory al vostru, părţi din mine, încă fără nume,
începeau să se adune şi să formeze o nouă fiinţă, una completă.
Începusem să-mi dau seama cine eram cu adevărat.
Trebuia să facem asta, Mallory.
Nu. Nu trebuia şi eu simt că m-aţi trădat.
- Eu nu am de gând să-mi cer scuze. - Nici eu.
Cineva trebuia să aibă grijă de tine şi cu siguranţă, nu tu erai acela.
Poate că ar trebui să terminăm cu călătoriile.
- Ce ? - Dacă asta doreşti.
Rembrandt !
Trebuie să avem încredere unii în ceilalţi.
Altfel, ar trebui să nu mai călătorim împreună. Nu crezi ?
Tu decizi, Mallory.
Mă duc să mă usuc.
Nu înţeleg ce vreţi să spuneţi, dar ştiu că trebuie să rămânem împreună.
Unii dintre noi înţeleg.
Ne aflăm cu toţi aici, pentru că aşa am ales.
Poftim ! Îţi ofer apă, pentru ca niciodată să nu-ţi fie sete.
Aveai dreptate Remmy. Trebuie să avem încredere unii în alţii.
Nu ar trebui să fiu furios pe voi, ci să vă mulţumesc pentru că-mi sunteţi prieteni.
Şi... trebuie să găsim o cale de a merge înainte, nu-i aşa ?
Încă eşti infectat.
Nu infectat, ci binecuvântat. E un dar.
Nu înţelegeţi ? Asta înseamnă să fim cu toţi nemuritori.
E pacea de după război, e leacul pentru cancer.
E o baterie ce nu se termină niciodată.
Atâta timp cât nu e o alegere liberă, nu e o binecuvântare, e un blestem.
Crezi că eu am avut de ales ?
- A fost pentru binele tău. - Şi la fel e şi asta.
Cineva trebuie să se gândească la binele nostru. Voi nu o faceţi.
Mallory, eu...
Aşteaptă ! Vorbesc eu cu el.
Încă are chestiile alea în sânge.
Deschide o venă, lasă câţiva stropi să curgă în apă,
pune puţin zahăr drept hrană iar gângăniile alea de naniţi se multiplică.
Iar tăietura lui se vindecă în mod miraculos. Ce convenabil.
Nu mai are nevoie de noi. Ne poate infecta oricând şi pe oricine vrea el.
Dumnezeule ! Ce blestem am adus în lumea asta.
- Nemurirea şi pacea. - Şi pe Dumnezeu.
Ar fi atât de simplu să ne alăturăm lui.
Nici prin gând să nu-ţi treacă asta, Maggie. E o greşeală.
- Trebuie să-l oprim. - Tot ce ne trebuie e "lumina mortului".
E acel cod de oprire despre care ne-a vorbit celălalt Krislov.
Oamenii BRI îl ştiau.
Krislov, cel cu cicatrice, ne-a povestit despre asta.
Crezi că Krislov din lumea asta ar putea să ştie ceva ?
Asta trebuie să aflăm noi.
Bună !
Bună ! Mă bucur să văd că te simţi mai bine. Unde sunt prietenii tăi ?
Sunt la hotel iar eu am ieşit să mă plimb puţin.
- Mă gândesc să rămân aici. - Serios ?
Sunt mulţi oameni drăguţi aici, iar eu...
am un dar pe care-l pot împărtăşi cu ei.
Ce este ?
M-ai crede dacă-ţi spun că e un miracol ?
Am crezut în BRI şi am muncit din greu pentru asta.
Putea fi cea mai mare descoperire medicală din toate timpurile.
Doream să-i vindec coloana vertebrală fiicei mele.
Dar aceasta nanotehnologie nu a funcţionat şi după un timp, oamenii BRI au plecat.
Să văd ce ai.
- Ce este ? - Priveşte la microscop.
La naiba ! Chiar e adevărat ? Funcţionează ?
Prea bine.
Crede-mă, de-a lungul anilor, doctorii au încercat totul.
Am auzit că ar exista un tratament alternativ în Mexic,
dar tata nu şi-l poate permite.
E mai puternic decât orice medicament şi e... gratis.
- Dacă-l beau, ce o să se întâmple ? - O să râzi.
- Râd deja şi fără el. - Vei şti de ce totul e atât de amuzant.
Nu ţi-ar place să mergi drept, la fel ca toţi ceilalţi ?
Nu poate face asta. Nimeni nu o poate face.
Nu trebuie decât să ai încredere în mine.
Am creat o comandă aparte,
ce trebuie repetată de trei ori, folosind o anume modulaţie a luminii, în două frecvenţe.
Ia să vedem !
De ce ai vrea să-i opreşti, fac rău cuiva ?
Când l-am întâlnit, ne-a vorbit despre această lumină...
lumina mortului.
Aici aveţi proiectul ei.
Jill, nu ! Nu, nu !
Lasă-mă în pace, Diana. Tu, Remmy şi Maggie plecaţi diseară.
Eu rămân aici.
Ţii minte tancurile şi poliţia secretă din lumea BRI ?
Asta o să se întâmple şi aici, dacă faci asta.
Nu trebuie să-mi mai spui tu cum să-mi trăiesc viaţa.
Dacă nu vrei să împărtăşeşti această binecuvântare, atunci, lasă-ne în pace.
Asta chiar o să te vindece.
Ştiu că nu o să meargă.
- Ar fi bine să meargă ! - O să meargă !
Ar fi bine, altfel vom avea nişte feţe zâmbitoare pentru ţoţă viaţa.
Hei ! Doar a ucis ce era în pahar.
Doctore, eşti sigur că lumina asta-i destul de puternică ?
Nu-ţi face griji. Semnalul de oprire va afecta întreg sistemul.
Chiar şi expunerea doar parţială, poate vindeca.
Bună ! Vreţi să faceţi gratuit un test de personalitate ?
Jill ! Jill, funcţionează !
Tată îmi pare rău că am râs de cercetările tale. Uită-te la mine !
E o minune ! Oh, dragă !
Ce anume testaţi ?
Cât de deschişi sunteţi către spiritualitate în viaţa de zi cu zi.
Nu vreţi să vă schimbaţi existenta ? Beţi nişte apă !
Noroc !
Mulţumesc !
- Ce e asta ? - Te referi la asta ?
- Ce aţi făcut ? - Merge !
- Ce anume merge ? - E rândul lui Jill, acum.
Nu, vă rog ! E atât de fericită !
Jill a ieşit din strălucire. Şi George. Ce faceţi !
Suntem cel mai rău coşmar. Suntem oamenii BRI.
Nu ar fi trebuit să construiesc lumina asta groaznică.
Tu ai făcut asta ? Tată, cum ai putut ?
Iubito, dar încă poţi să mergi !
Da, dar mi-ai luat binecuvântarea.
Te urăsc !
- Trebuie să-i spunem lui Mallory. - Ştie.
Îţi ofer apă. Să nu-ţi fie nicodata sete !
Deşteaptă chestie, Remmy. Chiar foarte bună.
Dar chiar crezi că ajuţi pe cineva în felul ăsta ?
Ai văzut ce au păţit când ai îndreptat lumina asupra lor.
Le-ai rupt legătura cu Dumnezeu.
Au murit... din punct de vedere spiritual.
I se spune "lumina mortului" pentru că ucide oameni.
Nu-i nici o problemă. O refacem Binecuvântarea nu cunoaşte limite.
- Dar noi ? - O să ne forţezi să bem ?
Nu... nu o să vă forţez.
Au parte de binecuvântare doar cei ce o doresc.
Aşa, ca azi dimineaţă ?
Atunci am greşit şi îmi pare rău.
Dar, să vedeţi, când eşti legat de ceilalţi, libertatea se extinde.
Dar voi nu aveţi cum să ştiţi asta.
Alăturaţi-vă, sau plecaţi fără mine.
Mai e şi o a treia opţiune, Mallory.
Una inacceptabilă.
Asta-i şansa voastră să-l Întâlniţi fata în faţă pe Dumnezeu.
Nu, nu este.
Asta-i argumentul tău împotriva propriei transformări.
Argumentul meu împotriva propriei mele transformări e aia.
Transformarea trebuie să vină din inimă, nu dintr-un vas de sticlă.
Nu acesta e răspunsul. E doar o înşelătorie.
Ai spus că vrei să te vindeci, că o să faci orice ca să poţi merge,
chiar asumându-ţi acest risc ?
- Şi am avut dreptate să o fac. - Da, ai avut dreptate.
Ştii ce ? Şi eu aş fi făcut exact acelaşi lucru.
Dar ai mai spus ceva. Că vrei să o faci singur, fără să te ajute cineva.
Cine merge acum de fapt, Mallory ? Tu, sau strălucirea ?
Cine vorbeşte de fapt ?
Nu o înţelegeţi.
Strălucirea ?
Poate că nu, dar te înţeleg pe tine.
Dacă ai mai exista acolo înăuntru, ai şti că spunem adevărul.
Ieşi din strălucire şi vezi atunci ce crezi despre ea.
Dacă o să crezi în continuare că noi greşim,
şi că e mai bine să trăieşti în strălucire, atunci o să o poţi bea din nou.
Şi o să o beau şi eu odată cu tine.
Şi tu ?
- Mallory, nu face asta. Nu ! - Liniştiţi-vă, vă rog.
Vă părăsesc doar pentru scurt timp.
Fac acest sacrificiu de bunăvoie ca să vă arăt că nu aveţi de ce vă teme.
Transformarea... ne e mereu la îndemână.
Ce simte unul, simt toţi.
Cum te simţi ?
Gol. Nici nu-ţi poţi imagina la ce am renunţat.
- Ba da. - Nu, nu poţi.
Mallory, o să bei apa din nou ?
Nu ştiu.
Când eram transformat eram unul cu toţi ceilalţi.
Eram şi Mallory şi Quinn şi toţi ceilalţi.
Acum nu mai pot simţi pe nimeni.
Aveam în mine un fel de putere.
A dispărut şi puterea asta ?
Nu... încă o simt.... dar nu la fel de clar.
E normal, Mallory, nu înţelegi asta ? Toţi simţim aşa ceva.
Niciunul nu ştim cine suntem cu adevărat, ci doar de cine suntem legaţi.
Ne pasă cine suntem.
Ţie de cine îţi pasă, Mallory ?
Vrei să spui că trebuie să aleg ?
Asta înseamnă viaţa. Să alegi dintre mai multe posibilităţi.
Dacă ne-ar fi uşor să alegeam, nu am mai şti cât de puternici suntem.
Aceasta... e o alegere.
La fel şi asta.
Apa vieţii ne oferă cunoaşterea binecuvântării.
Iar lumina ne face responsabili.
Odată ce ai primit cunoaşterea binecuvântării,
binecuvântarea cunoaşterii nu-ţi mai poate fi luată niciodată.
- Mallory, nu ne părăsi. - Întrebarea e, ce alegi să faci cu asta ?
Nu am de gând să vă spun ce alegere să faceţi.
Asta o face doar unul care crede că nu puteţi hotăra în numele vostru.
Te rugăm, salvează-ne !
Nu sunt un salvator. Nu sunt !
Sunt doar un om obişnuit...
care a învăţat... că binecuvântarea nu este în ce ţi se oferă,
ci în ceea ce faci pentru oamenii din jurul tău.
Important e să poţi face diferenţa.
Adevărata transformare, constă în alegerea pe care o faci.
Ce o să facem acum ?
Fiecare dintre noi... trebuie să aleagă !
Quinn s-a dus pentru totdeauna.
Ştiu.
Acum îmi place Mallory.
- Crezi asta ? - Da, chiar simt asta.
Eu nu cred... şi nici nu voi crede.
Nu am vrut să te pierdem.
Mulţumesc.
Ei bine, cine eşti acum ?
Asta încă trebuie să aflu.
Dar asta nu e valabil pentru fiecare dintre noi ?
= TITRARE MANUALĂ =
Traducerea şi adaptarea după sonor: Virgil G.N.