Gata comenzile! Mesele 12, 4, 11.
Le-am luat.
Cînd ai o secundă liberă,
încetează să te mai holbezi la sînii mei.
Scuză-mă.
Chelner?
Amice?
Bună, cu ce vă pot servi?
Vrem nişte...
Este enervant?
Este neplăcut şi nepoliticos?
Te-ar incomoda dacă ţi-ar face aşa cineva,
în timp ce lucrezi?
Dar tu nu ai servici. Scuze.
La naiba, amice, ţi-a zis-o.
Nu, şmecherule,
să nu crezi că sîntem în aceeaşi echipă. Nu avem nimic în comun.
Eu port căciulă tricotată numai cînd este frig afară.
Tu porţi căciulă tricotată pentru că eşti fan Coldplay.
Tu ai tatuaje ca să îl enervezi pe tatăl tău.
Tatăl meu nici nu ştie că m-am născut.
Iar tu crezi că...
sunetul ăsta te ajută să fii servit.
Eu cred că...
de fapt, îmi usucă mie vaginul.
Cealaltă chelneriţă, rusoaica, a dispărut.
Vrem nişte hrean,
te rog.
Astfel se tratează o chelneriţă, doamnelor.
Paulina!
Ce bine... e bine...
Scuze, nu mi-am dat seama că eşti în pauză.
Trebuie să iau nişte hrean.
- Poftim. - Mersi.
Scuză-mă, unde este chelneriţa mea?
Vine îndată.
Traducerea Bonzi
Earl.
Earl!
Ţi-am făcut preferata ta, roşu aprins.
Micuţa mea dulceaţă mi-a adus o prăjitură.
de ziua ta.
Cîţi ani împlineşti?
75 ani.
Dacă ai fi fost cu trei ani mai tînăr.
Max, veşti importante.
Noul şef a concediat-o pe chelneriţa rusoaică, Paulina,
se pare că pieptoasa Kournikova şi-o trăgea cu Vladimir.
O zi bună astăzi. Am cecul tău de salariu.
Trebuie să stăm de vorbă. Ai concediat-o pe Paulina, Han?
Nu mă mai cheama Han Lee.
Am un nume american
care se asortează la noul cartier.
Se asortează cu noul cartier.
Trebuie să îţi aminteşti asta la examenul pentru imigranţi.
Corect, se asortează cu noul cartier.
Bryce? Te cheamă Bryce Lee?
Stai, stai...
Nu angaja încă o chelneriţă, bine?
Oricum eu am făcut toată treaba
şi chiar aş avea nevoie de mai mulţi bani.
Ai nevoie de ajutor.
- Nu, nu am. - Oricine are nevoie de ajutor, cîteodată.
Eu nu. Am lucrat toată viaţa mea.
Am servit la mese, am servit in baruri,
chiar si cind asteptam rezultatul testului de sarcină.
Am angajat deja o nouă chelneriţă.
A lucrat în toate restaurantele de lux din Manhattan.
I-am dat uniforma Paulinei.
Bună.
Dle Lee, nu mă plîng,
dar cred că cineva a mai purtat uniforma asta,
cu puţin înaintea mea.
Ar fi posibil să primesc altă uniformă?
Poate una care este mai puţin umedă.
Şi nici nuanţa asta de muştar nu prea merge cu tenul meu,
ca să numai vorbesc de petele de muştar...
Şi toate celelalte pete
şi mirosuri diferite. Sper că de la supa de scoici.
Deci...
ar fi mai bine pentru toţi,
inclusiv sistemul meu imunitar,
dacă mi-aş păstra hainele mele,
fără şorţ, acestea sînt Chanel.
Vă mulţumesc,
să trecem la servit.
Indiferent ce ar fi chestia asta,
nu are ce căuta aici.
Locul ei este într-un spectacol pe canalul Bravo.
Dar este blondă, părul ei strălucitor
face bine la afaceri.
Unde naiba îi găseşti tu pe oamenii ăştia?
Tîrfa rusoaică, cea de dinainte care era dependentă de droguri.
Tu o pregăteşti, eu sînt şeful.
Şefu.
Bine, dar pune-o să poarte uniforma.
Sigur nu poţi să aduci înapoi toxicomana?
Era foarte bună la curăţenie.
Dar îi cădeau dinţii.
Ştiai că eşti extrem de cîrcotaş?
Îţi spun doar o dată, aşa că fii atentă.
Sînt Caroline. Pe tine te cheamă Max?
Nu te ataşa prea tare.
Aici este restaurantul Williamsburg, deţinut de Han Lee,
care tocmai şi-a schimbat numele în Bryce Lee,
deoarece presupun că vrea să fie luat şi mai puţin în serios.
În urmă cu opt luni l-a cumpărat de la mafia rusească.
Clientela era formată din criminali din blocul răsăritean
şi curve drogate, dar l-a preluat el şi l-a distrus.
Bună, focoaso.
Arăţi atît de bine astăzi.
Eşti atît de frumoasă încît am şi uitat ce personalitate urîtă ai.
Mulţumesc, Oleg.
Bună, Barbie.
O să se dea la tine agresiv şi fără oprire.
Nu îşi dă seama cum arată,
iar eu nu am inima să i-o spun.
Ne poţi da nişte meniuri?
Desigur.
Să nu zîmbeşti,
o să ridici stacheta, după aia va trebui să zîmbesc şi eu,
iar asta nu pot să o fac.
Este epuizant şi pe mine mă doare spatele.
El este Earl, sîntem îndrăgostiţi.
Să nu vorbeşti cu el,
decît dacă vrei să te simţi şi mai albă decît eşti deja.
Iar pata aceea?
Nu e supă de scoici.
Du-te să măriţi ketchup-ul.
Să mărit ketchup. Mă ocup.
Perfect. Acum desparte ketchup-ul.
Opreşte-te.
Nu există aşa ceva precum despărţirea ketchup-ului.
Tu nu ai servit la mese nicio zi în viaţa ta.
Ba da.
Chiar vrei să te cred,
după ce ţi-am urmărit spectacolul ăla de autist?
- Mă duc să îi spun lui. - Bine, bine,
poate că mi-am îmbunătăţit CV-ul.
Îmbunătăţit? Ce, sîntem în Paris?
Te rog, chiar am nevoie de slujba asta, bine?
Familia mea şi-a pierdut toată averea.
Banii mei s-au dus pe taxe legale,
tatăl meu este în închisoare.
Cum? Tu eşti fiica lui Martin Channing?
Unde este ziarul?
Martin Channing?
Tipul care a înşelat întregul oraşul este tatăl tău.
Nouă ne-a spus că a avut un an foarte bun.
Tu eşti Caroline Channing,
eşti miliardara.
Am fost. Am fost miliardara.
Ne-au îngheţat toate fondurile, am pierdut tot.
Mai am doar ce-am apucat să iau în grabă,
sînt numai lucruri inutile.
- L-ai cunoscut pe preşedinte? - Da.
- Este atrăgător. - Este preşedintele.
- Ai fost vreodată în Elveţia? - Da.
- Ai un cal? - Da.
- O cunoşti pe Paris Hilton? - Nu, este doar multimilionară.
Vă rog, două ciocolăţi fierbinţi.
Imediat.
Lasă-mă să încerc, te rog,
învăţ foarte repede.
Am fost la Şcoala de Afaceri Wharton
şi am făcut scorul maxim la testul de admitere.
Poţi face o ciocolată fierbinte sau nu?
Ţi-am făcut-o.
Împărţim bacşişurile. Dămi-le pe ale tale.
Te-ai descurcat mai bine decît mă aşteptam.
Astă seară m-am gîndit la o modalitate
prin care am putea să mai facem nişte bani.
Preţul de echilibru pentru
prăjiturile roşu catifea este total subestimat.
În Manhattan, cel mai mic preţ cerut este de şapte dolari,
le putem vinde la preţul ăsta şi să băgăm noi diferenţa în buzunar.
Nu-ţi sună nimic greşit aici?
Păi nu este vina noastră că idiotul care face prăjiturile
habar nu are cît valorează.
Eu sînt idiotul care face prăjiturile.
O nouă informaţie.
Oricum este stupid,
nimeni nu ar plăti 7 $ pentru o prăjitură făcută de mine.
Serios? Pentru că...
Cel puţin ştim că nu ai fost adoptată.
Cum ai ajuns să locuieşti în Brooklyn?
Am intrat pe monstru.com,
am tastat "locuri în care nimeni
din Upper East Side ar călca, vreodată, "
şi a apărut restaurantul acesta.
Nu poţi purta o jachetă de piele, de lux,
pe străzile cartierului ăsta.
Trebuie să o întorci pe dos.
Blana, super. Întoarce-o la loc.
Unde locuieşti?
Casa noastră din centru a fost poprită de bancă...
În momentul ăsta ar trebui să îmi pară rău pentru tine?
Nu îmi doresc asta în mod deosebit,
dar ca să ştii, o persoană cu adevărat matură asta ar simţi.
Eu sînt moartă pe dinăuntru.
O arăţi destul de clar.
Oricum, o să stau în oraş, la o prietenă.
Eu locuiesc la cîteva străzi de aici.
Te-aş conduce pînă la metrou, numai că nu am niciun chef.
- Bine. - Bine.
De ce este muzica atît de tare?
Este ora 3 noaptea.
Îmi pare rău.
E în regulă. Ce faceţi aici?
Repet cu trupa.
Dar nu aveţi niciun instrument.
Da, aşa repetăm noi.
Ascultăm muzica bună a altora
şi o cîntăm în capul nostru.
Este ca şi cum am avea un secret.
Am şi eu un secret pentru voi, băieţi.
Afară!
- Ar fi mai bine să plecaţi. - Să mergem.
Îmi pare rău, dar eu am încă prăjituri de făcut.
Prăjituri? La ce e bun? Le poţi cumpăra de la magazin.
Poţi să le faci dimineaţă, dragă, hai în pat.
Nu, nu pot. Trebuie să ajung în oraş, înainte de ora 10.
Bine, îţi dau trei minute.
Mai bine opt, pentru fiecare pătrăţel de pe abdomen.
Îndepărtaţi-vă de lîngă uşi.
Asta o pot şterge de pe lista cu dorinţe.
Bună.
Am un aparat cu electroşocuri!
Dumnezeule.
Îmi pare rău,
nu credeam să producă durere, are culoarea roz.
Nu l-am simţit deloc roz.
Nu ştiam că eşti tu, am crezut că sînt violată.
Nu asta simţi la un viol.
Nu cumva...
ai dormit în metrou?
Nu aveam nicăieri unde să mă duc
şi mi-e prea frică să dorm pe stradă.
Doamne, ce răsfăţată eşti.
Staţia următoare, Greenpoint.
Ia-ţi lucrurile, te duc la mine acasă,
numai grăbeşte-te.
Trebuie să ajung în oraş în jumătate de oră.
Sună-mă.
Dumnezeule, ai fost jefuită!
Aşa arată întotdeauna.
Este super drăguţ!
Bine, mă întorc la ora 4
şi putem merge împreună la servici. Baie, dormitor,
iubitul care doarme pînă la ora 4, curtea.
Ai o curte.
Arată ca un loc plăcut de relaxare şi de luat cocaină.
Chiar este.
Trebuie să plec, altfel întîrzii la cealaltă slujbă.
Ai două slujbe?
Da, am grijă de copiii unei dive din Manhattan.
Astfel am o locuinţă.
Îmi pare rău că am întîrziat.
Mulţumesc lui Dumnezeu că eşti aici,
mă stresează mirosul de străin nespălat
care vine dinspre copii.
Probabil trebuie să le schimb scutecele.
Din nou? Îţi jur, doica de dimineaţă tocmai le-a schimbat.
Maternitatea este treabă serioasă.
Max, adu-mi aminte, care este parola mea de Twitter?
Parola de pe Twitter.
Da!
Bună, Brad. Bună, Angelina.
Trebuie să îţi spun ceva pentru că faci parte din familie.
Adu-mi o sticlă de apă la temperatura camerei şi vino-ncoace.
Noi sîntem victimele înşelătoriei lui Channing.
Eu, David şi Brangelina.
Cîţi bani aţi pierdut?
Ţine-mă de mîini.
Niciunul.
Dar am fost cu adevărat înspăimîntată.
Deschizi tu sticla?
O cunoşti pe Caroline Channing?
Nu, ştiu că ea a pierdut totul,
nu mai are niciun ban.
Poţi să îţi imaginezi cum este să nu ai niciun ban?
Adica, nici măcar n-ai avea vreun ban.
Ar trebui să postezi asta pe Twitter.
Şi nimeni nu o să mai vorbească vreodată cu ea.
Am auzit că a mers la vreo şase prieteni acasă
să găsească un loc unde să stea,
şi toţi au pretins că nu sînt acasă.
- Nu e prea grozav. - Da.
- Este foarte trist. - Atît de trist,
mi se rupe inima.
Cred că maternitatea mi-a dat frîu liber emoţiilor.
Trebuie să ţin în braţe un bebeluş,
adu-mi unul.
Nu, pe celălalt, ăsta nu este cel bun.
Bună.
Bună, îmi cer scuze dacă te-am trezit.
Tu cine eşti?
Sînt prietena lui Max. Să nu-i spui că am zis asta.
Am impresia că, dacă m-ar auzi numind-o prietenă,
m-ar înjunghia.
Ce faci acolo?
Îmi spăl uniforma,
încerc să o fac mai prezentabilă
şi mai puţin scorţoasă.
Fii atentă!
Îmi pare rău...
- Ai vreun prosop sau o cîrpă? - Nu, stai... rezolv eu.
Bine.
Sînt Robbie.
Sînt stînjenită,
mă faci să mă ud.
Asta şi era ideea.
Eşti prietenul lui Max.
E în regulă.
Ba nu, nu este. Dă-te înapoi, băiete.
Eşti jalnic
şi asta ţi-o spune cineva care nu are locuinţă
şi se îmbracă în alb după luna septembrie.
Şi am văzut alţii mai mişto.
Ba nu, nu ai văzut.
De ce nu m-ai aşteptat?
Credeam că o să venim împreună.
Am vrut să ajung mai devreme ca să mărit ketchup-ul.
Azi am auzit ceva despre tine,
cu adevărat supărător.
Ce a zis, că m-am dat eu la el?
Cine, ce?
Nimic.
Cine, Robbie?
Nu e treaba mea,
dar meriţi ceva mai bun decît tipul ăla.
Da, nu este deloc treaba ta.
Tocmai începea să îmi pară rău pentru tine.
Spun doar că meriţi mai mult decît atît.
Ar trebui să am încredere în tine?
În persoana care a minţit în CV
şi în legătură cu prăjiturile... eşti o mincinoasă.
- Încerc doar să fiu de folos. - Ştii ceva?
Deoarece pari să ştii atîtea despre orice,
de ce nu îţi iei tu diploma de la Wharton
şi haina ta ridicolă, şi să te descurci singură.
- Max, aşteaptă. - Uite,
concertul lui Arcade Fire tocmai s-a terminat alături,
mult noroc în continuare.
Se întoarce înapoi, nu?
Doar nu mă va lăsa singură
cu restaurantul plin de oameni?
Dă-mi voie să îţi explic.
Ai putea, la fel de bine,
să fii camerista de noapte în casa lui Schwarzenegger.
Ţi-a tras-o.
Este atît de bine.
Acum pune-ţi tamburina în jurul ei.
Bună, dragă, am ajuns acasă.
Vreau să pleci pînă mă întorc eu.
Scumpo! Pot să îţi explic.
Nu trebuia să fii acasă.
Oamenii spun că merit mai mult decît unul ca tine.
Cine?
Blonda? Habar nu are ce vorbeşte.
A fost la Wharton
şi în Elveţia.
Ia priveşte.
Tipa aia se străduieşte mai mult decît
un paralitic care încearcă să îşi pună butoni la cămaşă.
Lasă-mă să te ajut.
Nu am nevoie de niciun ajutor.
Oricine are nevoie de ajutor, uneori.
Nu este ce am comandat eu.
Ea este Caroline.
Poate v-a încurcat comanda,
dar sigur face bine alte lucruri.
Mulţumesc.
Nu, eu îţi mulţumesc.
Oricum, ce-ai văzut la tipul ăla?
Avea pătrăţelele alea pe abdomen.
- Muşchii ăia? - Da.
Nu ştiu cum li se spune,
dar le fac pe fetele deştepte să pară proaste.
Credeam că nu îţi plimbi fundul pe aici în seara asta,
şi inima mi s-a frînt în două.
Ştii ceva, Oleg?
Chiar aveam nevoie de asta.
Am nevoie de o colegă de apartament, dacă vrei să vii.
Nu o să te mint, metroul este mai curat decît canapeaua ta.
Tocmai începeam să te plac.
Sincer? Pentru că şi eu credeam că noi două...
Ştiam eu că nu o să dureze.
Să mergem.
Mîine putem să mergem în oraş
să îţi luăm restul lucrurilor.
Totul este sub sigiliu.
Nu mai ai nimic important pentru tine, pe care îl putem lua?
Ar fi ceva.
Cel mai ciudat este că nimeni nu a încercat să ne oprească.
O să economisesc o avere,
dacă îl ţin aici în loc de grajduri.
Cînd ai organizat toată povestea cu calul-în-curtea-mea?
Nu mă pot abţine,
de fiecare dată cînd văd o oportunitate, mă şi arunc asupra ei,
cum am făcut cu prăjiturile tale.
Ce vrei să spui?
Eşti gata? Ca să deschidem o cofetărie,
avem nevoie doar de 250.000 $, pentru început,
pentru clădire, utilajele de bază...
- 250.000 $, doar atît? - Da.
Cumva Castaniul ăsta de aici te-a pocnit în cap
cînd eram plecată la Starbucks?
Ascultă-mă.
Dacă am avea amîndouă două slujbe şi am face 2.000 $ pe săptămînă
am putea să ne deschidem cofetăria într-un an de zile.
În ultimele două zile am cîştigat 387 $
şi ăsta e un început bun.
Putem să mai facem nişte bani cu alte slujbe,
agenţi de presă, agenţi de publicitate...
femei de serviciu, traficanţi de droguri.
Trebuie să mai lucrăm la respectul tău de sine.
Deci...
tu, prăjiturile, eu, planul de afaceri,
amîndouă, succes. Ce părere ai?
Cred că ai un cal.
Cred ca noi avem un cal.
Nu te ataşa prea tare.
Traducerea Bonzi