Din episoadele anterioare...
Cred că suntem cu toţii de acord că Charlie şi-a trăit viaţa din plin
şi i-a dat tot ce avea.
Mie mi-a dat herpes.
Eu tot nu-nţeleg de ce trebuie s-o vindem.
Mie mi-a lăsat-o. Evident, voia s-o păstrez eu.
- Te descurci să plăteşti ipoteca? - Nu chiar...
- Te simţi bine? - Da. Am încercat să mă înec.
- Ai vrut să te sinucizi? - Da, dar nu ştiam că apa e aşa rece.
Am fost şi eu în locul tău. respins, fără prieteni, falit...
Eu nu sunt falit.Am o avere estimată la un miliard de dolari.
Ce spui tu acolo?
De-abia am venit de la o înmormântare. Nu vreau să mai particip la una.
Ce-ar fi să mergem la o băută şi să discutăm?
Despre ce?
De ce s-ar sinucide cineva cu un miliard de dolari în cont?!
Soţia mea m-a părăsit şi vreau să mor.
Nu ştiu dacă aş mai putea iubi pe cineva aşa cum o iubesc pe ea.
Lasă, că o să fie bine!
Doamne, mi-e dor de soţia mea!
Ghici ce! M-am culcat cu două fete aseară.
Super! Eu am dat o labă şi am plâns până am adormit.
Îmi place mai mult noaptea mea.
Auzi, îmi place casa ta, aşa că o s-o cumpăr, bine?
- Bine... - Eşti cel mai tare!
El e Walden. O să cumpere casa.
Bun venit în umilul meu cămin!
Iar acum...
Ce părere ai? Rămâi în continuare?
Dacă oferta e corectă, o s-o iau în considerare.
Aş lua în considerare şi să te sufoc cu iubirea mea.
- Banii nu sunt o problemă. - E bine de ştiut.
- Ce-i aici, jos? - Gheaţă.
- Mie-mi place mai mult sus. - Şi mie, scumpel...
În orice caz, am nevoie de-o menajeră mereu prezentă aici
fiindcă eu nu prea mă pricep să am grijă de mine.
Pot să am eu grijă de tine. Şi vai, ce grijă ţi-aş mai purta!
Am aşezat bagajele-n maşină. Pot să-mi iau tălpăşiţa.
Am veşti bune, Alan!
Berta a acceptat să-mi fie menajeră permanentă.
- Pe bune?! - Da, m-a convins până la urmă.
Poftim câteva seturi de chei, telecomenzile de la garaj
şi să nu uiţi că gunoiul se ridică marţea.
- Ai tu grijă de gunoi, nu? - Nu.
Cred c-a sosit vremea să-i dau cu praf de mers.
Stai aşa, treci încoace! Îmbrăţişează-ne de rămas-bun!
- Pe bune? - Fii serios, Alan!
La urma urmei, noi doi am fost ca o familie.
Bănuiesc că ai dreptate.
Îţi iau eu camera, nătângule.
Nici nu mă gândeam altfel.
- Pe curând! - Te conduc eu.
M-aş înfrupta din fundul lui ca dintr-un măr!
Sper să fii fericit aici, Walden.
Mersi. Nu ştiu dacă pot fi fericit undeva fără soţia mea.
Fii serios! Eşti tânăr, bogat,
până şi femeile fac erecţie când se uită la faţa ta.
Cum rămâne cu iubirea şi angajamentul?
Cu petrecerea întregii vieţi cu sufletul tău pereche?
Ia uite, o ferestruică!
Sal'tare!
Frate, ador ferestruicile!
Ştii vorba 'ceea: cei cărora le plac ferestruicile...
...sunt cei mai norocoşi oameni din lume!
Bine, multă baftă!
Mersi pentru ajutorul şi sfaturile tale.
Cu plăcere.
Dacă simţi nevoia de-o discuţie ca de la bărbat la bărbat,
ştii unde mă găseşti.
- La mămica ta acasă. - Numai temporar!
Dacă am uitat ceva pe-aici, poţi să-l păstrezi sau să-l arunci.
- Perfect. Pa! - Pa!
Pa!
Bun aşa, Walden Schmidt.
A sosit vremea să-ţi începi viaţa de celibatar în Malibu.
E cineva acasă? Tată?
DOI BĂRBAŢI ŞI JUMĂTATE SEZONUL 9, EPISODUL 2
Traducerea şi adaptarea: Cookie & veveriţa_bc @ www.titrări.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro
De ce despachetezi?
- Mi-ai spus că pot rămâne aici. - Doar temporar!
Da, câteva zile, vreo două săptămâni, cel mult o lună...
Da, sigur! De ce nu te muţi la iubita ta?
Nu-i momentul potrivit ca eu şi Lyndsey să ne mutăm împreună.
- De ce nu? - Trece printr-una din fazele
când simpla mea atingere o umple de repulsie.
- Cred c-a intrat la premenopauză. - Da, sunt convinsă că asta-i cauza.
Ca să ştii şi tu, n-am de gând
să-mi schimb stilul de viaţă numai fiindcă eşti tu aici.
Nici nu aveam asemenea pretenţii. Tu trăieşte-ţi viaţa normal.
Poartă-te ca şi cum eu n-aş fi aici.
- Am o întâlnire diseară. - Grozav!
- E posibil să ajungem în pat. - Sigur.
Să ne-o tragem ca animalele.
Am înţeles.
- Nu te apropia de dormitorul meu. - Nicio problemă.
- Chiar dacă mă auzi ţipând. - Mai ales atunci.
Numai dacă nu urlu "umbrelă" în mod repetat.
- Umbrelă? - Asta-i parola mea.
Uneori, ei nu-l aud din cauza măştii de piele.
Majoritatea mamelor s-ar fi mulţumit să informeze c-au întâlnire diseară.
Bună, Bridge. Tot eu sunt.
Ce şampon foloseam de nu mă usturau ochii?
Şampon pentru bebeluşi?
Şi unde găsesc aşa ceva?
La orice supermarket? E extrem de avantajos!
Dacă tot te-am prins la telefon, nu vrei să mă primeşti înapoi?
"Nu" parc-ar fi cuvântul tău preferat acum!
Stai aşa, nu închide! Ce hârtie igienică folosim noi?
Chestia aia catifelată ca un nor pe funduleţul meu.
Ba tu să te maturizezi!
Alo?
Berta, te duci la supermarket să-mi iei şampon pentru bebeluşi?
Cum să nu!
Apoi, mă bag cu tine-n cadă să te spăl pe păr.
Berta... Mi-e tare dor de ea.
Totul o să fie bine. Ai doar puţină răbdare.
Nu m-am mai simţit atât de rău în viaţa mea.
Iar eu nu m-am mai simţit niciodată atât de bine!
Nu... te opri!
Ce tot faci?! Ţi-am spus să nu te opreşti!
Locul meu e pe acoperiş, cu o puşcă-n braţe.
- Salut, Walden! - Bună!
- Ţi-ai uitat nişte cărţi în cameră. - Mulţumesc!
Nu era nevoie să baţi atâta drum.
Chiar poţi să hipnotizezi o femeie şi s-o transformi în sclava ta?
A fost un cadou în glumă primit de ziua mea.
Dar "Zece minute pe zi îţi asigură o avere incredibilă"?
Perfect, asta-i cartea pe care-o citesc pe toaletă!
Te-aş pofti înăuntru, dar mama nu mă lasă să-mi invit prietenii.
Nu-i nimic.
- Vrei să ardem vremea prin oraş? - Ce vrei să facem?
Umbrelă!
- Nu contează, hai să mergem. - Umbrelă, umbrelă...
Faină maşină!
- Ce marcă e? - E un Fisker electric.
Are o baterie cu litiu-ion, suplimentată cu un motor turbo.
Mai are şi panouri solare pe capotă.
Un Volkswagen albastru! Gândacu'!
- Cât costă o maşină din asta? - Cam 100.000 de dolari.
E grozavă pentru mediu.
Nu ştiu de ce-ar vrea cineva să conducă altă maşină.
Vorbind în nume propriu, sărăcia până-n măduva oaselor
o un impediment serios.
Ai putea face un leasing.
Trebuie să-ţi mărturisesc ceva, Alan.
Şi eu. Cartea despre hipnoză n-a fost un cadou.
Am venit la tine deoarece mă cam simţeam singur.
Desigur. Am trecut şi eu prin asta, destul de des.
De fapt, chiar acum mă simt singur.
Eu n-am petrecut niciodată prea mult timp singur.
- Am fost cu Bridget încă din liceu. - Iubitele din liceu...
În liceu, eu eram cu un poster al lui Molly Ringwald.
Pe vremea aceea, era îndrăgostită nebuneşte de mine.
- N-aveam niciun ban pe vremea aceea. - Sunt sigur că încă te iubeşte.
Nu. S-a schimbat.
Inima ei a devenit de piatră.
Vezi că ai început să prinzi viteză.
Cine se trezeşte într-o bună zi
şi decide că nu mai vrea să fie căsătorit?
De fapt, numai pare aşa.
Din experienţa mea, persoanele astea o coc de ceva vreme.
Să ştii că limita de viteză e 40, iar tu mergi cu... 80!
Ce s-a întâmplat cu faza aia, "până când moartea ne va despărţi"?
Da' cine a murit? Nici tu, nici ea... Doamne sfinte, 150!
Maşina asta ştie să ia curbe!
- O iubesc, Alan, şi o vreau înapoi. - Ştiu că vrei, Walden. 165!
- Viaţa nu merită trăită fără Bridget! - Camion!
Mă doare atât de tare, încât nu mai rezist!
Umbrelă!
Scuze dacă am condus prea repede şi te-am speriat.
Nu-i nimic.
Eu îmi cer scuze dacă am făcut un pic pipi pe scaun.
- Unde suntem? - Mergem la mine acasă.
Trebuie s-o conving pe Bridget să mă accepte înapoi.
Nu! E o idee proastă.
Când o femeie spune că nu te vrea, milogeala nu te ajută cu nimic!
Şi spun asta după ce am stat în genunchi mai mult decât orice american hetero.
- Ce-i asta, o comunitate închisă? - Nu, asta e casa mea.
În loc să mă fi făcut chiropractor, trebuia să mă fi însurat cu o milionară.
Data viitoare, o să ştii.
- Ce cauţi aici, Walden? - Vreau doar să discutăm.
Pleacă, altfel chem poliţia!
"Pleacă, altfel chem poliţia!" Îmi trezeşte amintiri...
Ce zici, mă laşi pe mine să conduc până acasă?
Nu renunţ eu aşa de uşor!
Ai auzit că vrea să cheme poliţia, nu?
- Mă duc să-mi recuperez soţia. Haide! - Să vin cu tine? Da' eu ce rol am?
- Mă ajuţi să sar poarta. - Din nou, vocea experienţei.
Faptul că intri forţat în casa ei face ca ea să se întâlnească cu poliţistul.
Hai odată!
Hai, ajută-mă!
- Dă-mi drumul. Mă duc pe-aici. - Mă descurc!
- Gata! - Am reuşit!
Succes!
- Haide! - Iar?!
S-ar putea să am nevoie de tine şi la fereastră.
Superb! Acum fac şi pe Omul-Păianjen!
Te-am prins!
Walden, nu mă face să pornesc poarta!
- Cum adică să pornească poarta? - Stai liniştit, minte.
- Eu mai aud bâzâitul ăla în urechi. - Nu te aud! Am un bâzâit în urechi!
Doamne, Walden! Ce-i cu tine?!
Dacă e greşit să te iubesc...
...eu sunt greşit.
Aşa e, să ştii. Vorbeşte mereu despre tine.
Mă aşteptam la aşa ceva din partea lui,
pentru că are maturitatea emoţională a unui ţânc de 12 ani,
dar scuza ta care e?
Locuiesc cu mama, iar acum şi-o trage cu un străin, aşa că a trebuit să plec.
Scumpo, nu înţeleg de ce nu putem să ne înţelegem.
- Îţi mai spun o dată! - Partea asta nu e bună niciodată.
M-am săturat să trăiesc cu un copil.
M-am săturat să fiu mai mult o mamă decât o soţie.
Nu eşti mai mult o mamă decât o soţie!
- Serios? Cine-ţi alege hainele? - Tu.
- Cine-ţi spune când să te culci? - Tu.
- Cine găteşte şi face curat? - Femeile angajate pentru asta!
- Înainte să fim bogaţi! - Tu...
Walden, eşti un băiat drăguţ, şi o să te iubesc întotdeauna,
dar nu pot să mai locuiesc alături de Peter Pan.
Sinceri să fim acum, Peter Pan nu voia să se maturizeze.
Din ce înţeleg eu, problema e că Walden n-a fost nevoit.
Scuze. Părea important. Am gândit cu voce tare.
M-a luat gura pe dinainte.
Bridget, crede-mă că mă pot maturiza.
- Fii serios! - Măcar lasă-mă să încerc.
- Te-am lăsat 15 ani! S-a terminat! - Bine.
Măcar mă laşi să mă joc Donkey Kong cu Alan înainte să plec?
- Eşti dus cu pluta?! Ieşi! - Sigur că da, sunt eu nebun!
Haide, Alan!
Mersi pentru apă şi pentru...
Aşteaptă!
Hai să mergem!
De când îşi permite ea să mă facă pe mine copil?
Pari cam supărat. Poate ar trebui să conduc eu.
E o proastă!
Uite un Volkswagen alb! Hai, loveşte-mă!
Stai! Am o idee mai bună.
Hai să ne oprim, să bem ceva şi să discutăm despre asta.
- Băutura nu e răspunsul! - Nu, opritul e răspunsul!
Doamne Dumnezeule, unde-i hârtia igienică?!
Vai de mine!
- Alan? - Da?
De ce stai pe mine?
Pentru că n-am vrut să stau eu dedesubt?
Cred că suntem dezbrăcaţi.
Poţi să ignori ce se întâmplă acolo.
E un reflex matinal.
- Poţi s-o iei de pe mine, te rog? - Absolut!
Tu-ţi mai aminteşti ceva?
Am fost la un magazin de băuturi, apoi ne-am întors aici.
Apoi am intrat în mare dezbrăcaţi.
Aşa! A cui a fost ideea?
A mea!
- Ţi-am curăţat pantalonii. - Mulţumesc.
Am două cuvinte pentru tine: scutece pentru adulţi!
Walden mergea mult prea repede, iar eu am probleme cu vezica.
Să nu te-aud, nătângule!
Nu e prima oară când îţi curăţ petele de pipi!
Bună! Charlie e pe-aici?
Doamne! Alta... Ocupă-te tu.
Bună! Eu sunt Alan, fratele lui Charlie.
Eu sunt Penelope. E cumva pe-aici?
Poate ar fi mai bine să stai jos.
- E totul în regulă? - Nu.
Penelope, problema e că Charlie a murit.
- Poftim?! - S-a întâmplat foarte brusc.
Dumnezeule!
Scuze, dar era un tip grozav! Nu pot să cred că a murit!
- 'Neaţa. Care-i treaba? - Bună! Eu sunt Penelope.
Bună! EU sunt Walden. De ce plângi?
- Habar nu am. - Stai liniştit. Ştiu pe unde se iese.
- Ce bine miroşi! - Mulţumesc. E şampon pentru bebeluşi.
"Da' de ce plângi? Habar nu am"
Bridget! Bună!
- Bună! Am venit să discut cu Walden. - Serios?
Da, cred că am fost puţin cam dură cu el.
Bridget?
Walden?
Ia uite cine a venit să discute cu tine, Walden!
Soţia ta!
- Eşti însurat? - Da, de foarte mult timp.
Ei de-abia s-au cunoscut. Ea e Penelope, iubita mea.
- Poftim?! - Taci şi mergi.
Mă bucur că ai venit. Stai jos!
Când am văzut-o pe fata aceea, am crezut că eu cu tine.
Glumeşti?
Alan e seducătorul. E un maestru al agăţatului.
Haide!
Charlie e mort, iar Walden e însurat. Eu ce am?!
Mă gândeam că poate ieşim să luăm cina într-o seară.
Lasă-mă să-ţi demonstrez că pot să mă schimb, să fiu adult.
- Măcar atât îţi datorez... - Super tare!
Scuze că vă întrerup. Am fost la o alergare cu iubita mea.
- Eu am plecat. - Stai aşa!
O să-mi conduc oaspetele, pentru că aşa fac adulţii, nu?
Alan, îţi mulţumesc!
- Mi-ai salvat pielea! - Mă bucur că merge treaba.
Îţi sunt dator-vândut.
Dacă ai nevoie de ceva, dacă te pot ajuta, să-mi spui.
Dacă tot ai adus vorba, mi-ai putea face o mică favoare.
Spune.
Nu mă simt deloc bine să locuiesc cu mama.
Pot să stau la tine câteva zile până îmi găsesc o casă a mea?
Nicio problemă.
- Câteva zile, săptămâni... - S-a făcut!
- Cel mult câteva luni. - Cât vrei tu.
Super! Mulţumesc!
Şi stai liniştit. Eu nu sunt genul care stă mai mult decât e binevenit.
Super!
M-am întors!
Traducerea şi adaptarea: Cookie & veveriţa_bc @ www.titrări.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro