Агент Лий? Аз съм Оливия Дънам.
В предишните епизоди:
От кой отдел сте? Няма да си тръгна, докато не получа отговори.
Понякога отговорите водят до повече въпроси.
Времевата линия беше преначертана.
Той беше заличен, но въпреки това се появяват следи от него.
Човекът от огледалото беше тук, а след това изчезна. Видях го!
Защо е тази нова подредба?
Тук съм, Уолтър. Точно тук.
Уолтър, не отговори на въпроса ми.
Попитах дали вземаш новите лекарства, които ти предписах.
Да.
Но като цяло в моя модификация.
Защо? - Струваш ми се разсеян.
Да...
Затова поисках да дойдете по това време.
Заел съм се с важна задача и съм нетърпелив да получа резултати.
Разбирам, но месечните прегледи също са важни.
Да, знам, това беше условието, за да ме пуснете от "Сент Клеър".
Важни са лично за мен.
През голяма част от годините там, ти беше под моите грижи.
Сеансите позволяваха да бъда в крачка с теб.
Прегледах новите наблюдения на агентите, които работят с теб.
Споменават за необичайно поведение.
Често действам по начин, неразбираем за...
Разкажи ми за огледалата.
И за телевизора.
Закрил си всяка отразяваща повърхност в лабораторията.
Разбира се, че ги покрих.
Провеждам експеримент за...
И не е свързано с призраци в лабораторията?
Според докладите, в неедин случай си твърдял,
че си видял човек, когото никой друг не е забелязал и,
че понякога този човек ти говори.
Това са халюцинации, причинени от самолечението ми.
Случи се преди седмици. Сега съм много по-добре.
И не си получавал тези халюцинации?
Не.
Уолтър, важно е да бъдеш напълно откровен с мен,
за да мога да оценя състоянието ти
и да препоръчам подходящите по-нататъшни грижи, каквито и да са.
Ето го.
Избра кофти място да се скриеш, тъпчо. - Оставете ме на мира.
Или какво? Знам, че ти си накарал да преровят шкафчето ми.
Хайде, сритай му задника.
Сам си си виновен. - Нещо докосна крака ми.
Сигурно е буболечка. Настъпи я. - Какво е това?!
Здравей.
По случай ли работиш? - Нещо такова.
Търсила си ме. Има ли информация за сменящите формата си?
Не, само исках да видя как ти понася всичко.
Знам, че преглеждаш случаите, за да наваксаш.
Това може да дойде в повече на човек.
Трудно е, когато това, което смяташ, че знаеш за света,
вече не е даденост.
Исках да знаеш, че съм тук. - Че си...
... тук? - Да. Можем да поговорим.
В случай, че ти дойде в повече или се стреснеш...
Не съм се стреснал.
Чудесно.
Добре... Ако има нещо, кажи ми.
Ако се стресна, ти първа ще разбереш.
Дънам.
ХАЙД ПАРК
Имаме два трупа. 12-годишни момчета.
От колко месеца са изчезнали? - Не липсват от месеци, а от часове.
Между 10 и 15 часа. Семействата съобщили, че снощи не са се прибрали.
Агент Бройлс, агент Фарнсуърт ви очаква.
Д-р Бишъп има ли теория за причината за смъртта
и бързото разлагане на телата. - Уолтър, агент Бройлс иска...
Да, чух.
Кажи на агент Бройлс, че няма естествени фактори,
които да обяснят бързото разлагане
и не мога да дам мнение, без да съм огледал телата!
Кажи му, че може да е вирус или ядяща плът бактерия.
Уолтър смята... - Или извънземен паразит!
Голямата стъпка. Точно така.
Огледай се за някое огромно изпражнение.
Няма теории, сър.
Мисля, че открих нещо. Трети чифт маратонки влизат и излизат.
Номер 37 или 38.
Значи имаме възможен свидетел. - Или още една жертва.
Дори да е избягал, може да е заразен с това, което ги е убило.
Трябва да го открием бързо. - Стига да е жив.
Изключително остра миризма. - Ще донеса ароматни свещи.
Много мило, че придружихте Астрид, макар да не беше нужно.
Дънам и Лий опитват да открият избягалото момче.
Използвах възможността да ви проверя.
Колко мило. Може ли да попитам защо? - Снощи сте говорил с д-р Съмнър.
Той ми се обади, за да сподели притесненията си.
Притеснения? - Сторил сте му се развълнуван
от нещо, което не сте желал да споделите.
Не знам защо е решил така. - Уолтър.
Къде е второто тяло? - В моргата.
Реших, че едното ви е достатъчно. - Не, не е достатъчно.
Не, нужни са ми и двете тела. - Уолтър.
Какво? - Моля?
Казахте ли нещо? - Попитах защо са ви и двете тела.
Защото... - Уолтър, чуй ме.
Виждаш ли ме?
Само чрез сравнение ще можем да определим
дали има модел на разлагането на тъканта.
Уолтър, къде си?
А по разлагането на вътрешните органи
ще определим дали жертвите да починали по едно и също време.
Д-р Бишъп... - Един от тях може да е носител!
Искам да се прибера вкъщи. - Не губя ума си!
Ще съм ви благодарен, ако уредите да докарат вторите останки тук.
Извинете ме.
Бройлс. - Обажда се Оливия.
Имаме следа за третото момче. Сутринта ученик е казал на директора,
че мъртвите момчета смятали да го набият.
УНИВЕРСИТЕТ ХАРВАРД
Казва се Ерън Снадън, 10-годишен.
В тъмнината не видял много, след като го последвали в тунела.
На никого ли не е споделил за случилото се?
Няма баща, а майка му е извън страната.
Казва, че често пътува по работа. - И го оставя сам?
Не, оставя го при съседите.
Според директора е кротко момче, което няма много приятели.
Уолтър има ли някакви идеи? - Освен тези за вампирите ли?
Иска да огледа и другото тяло. Двамата с Лий го донесете от моргата.
Ще уведомя д-р Бишъп, че момчето е тук.
Обичаш да рисуваш?
Аз също.
Ерън, ще трябва да те прегледаме, за да се уверим, че си добре.
Д-р Бишъп ще те прегледа. - Не обичам лекари, те ме плашат.
Уолтър ще ти хареса. У него няма нищо страшно.
Да започваме, младежо. Свали си блузата и седни на масата.
Не искам инжекция.
Технически погледнато, инжекцията вкарва субстанция в кръвния поток,
а аз ще изтегля.
Само веднъж
Обещавам.
Готово. Не беше идеално зле. Добро момче.
Можеш да се облечеш. Връщам се веднага.
Моля те, не докосвай това!
Всичко е наред, спокойно. Не биваше да повишавам тон.
Това принадлежеше на сина ми.
Имате син?
Имах. Той почина.
Уолтър, трябва да дойдеш да видиш нещо.
Какво има? - Случи се, докато местех свещта.
Интересно.
Погледни ламбда сондата.
Трупът всмуква големи количества кислород от въздуха.
Астрид...
Не помня да имаше толкова прах по гръдния кош.
Мили Боже! Дай покривалото! Бързо!
Хвани другия край, трябва да го задържим.
Уолтър... - Няма време за обяснения.
Спори.
Мислех, че прахта е симптом за бързото разлагане.
Не следя мисълта ти. - Причината, Астрид...
Започвам да вярвам, че са убити от агресивна форма на плесен.
Оливия и Линкълн са в моргата, за да донесат другото тяло.
Астрид? - В моргата ли сте?
Тъкмо отиваме към асансьора. - Трябва да евакуирате залата.
Изолирайте трупът от тунела. - Какво?
Ще експлодира и ще разпространи спори.
Ще вдигнеш ли? - Обядвам.
Хайде, хайде, хайде.
Бет, ела насам. Погледни това.
Господи!
Какво правиш? - Трябва да ги измъкнем.
Не можем да отворим вратата. Трябва да отцепим района.
Не можем да ги оставим да умрат. - Вече са мъртви.
Д-р Бишъп, можете ли да ни кажете с какво имаме работа?
Явно не е градинската разновидност на гъбата.
Генетична мутация, причинила бързите растеж и прием на храна
би обяснила бързото разлагане.
Каква е тази "градинска разновидност"?
Вид, изпускащ невротоксини, за да парализира гостоприемника,
обикновено насекомо, за да може да се нахрани и да снесе спорите.
Защо не ни нападат? - Те не са глутница вълци.
Въпреки размерът им, те са нисша форма на живот,
с първични инстинкти.
Докато не ги докоснете, няма да усетят, че сте там.
Няколко са се спуснали в умивалника.
Вероятно търсят още вода и храна.
Това показва силен импулс да се разпространят надалеч.
Това е един невероятен вид, не мислите ли?
Оставете възхищението настрана. Как можем да ги убием?
Както при повечето подобни видове -
силната ултравиолетова светлина или високата температура
би трябвало да ги премахнат.
Ясно.
Агент Мейс, тук е Бройлс.
Трябват ни колкото ултравиолетови лампи успеете да намерите.
Разбрано, сър. - Аз ще следя положението тук.
С агент Лий съберете екип и отидете при тунела.
Имайки предвид жертвите, можем да смятаме,
че колонията е по-голяма от това тук.
Не знам дали ултравиолетовата светлина ще бъде най-ефикасния начин.
Имаш ли други идеи? - Мислех си за огнехвъргачки.
За щастие изследванията ти не показаха да си заразен.
Добрата новина е, че можеш да се прибереш вкъщи.
Агент Фарнсуърт ще те закара.
Стига това да е добра новина. - Там няма никой.
Да, разбрах, че са те оставили при приятелка.
При съседката. Но тя не говори с мен.
Може би можеш да отидеш при другиго.
Не.
Разбирам.
Наясно съм какво е да не знаеш къде да идеш.
Да нямаш семейство.
Това е единственият ми дом.
Живеете тук? - Да.
Не е много, но е по-добре от психиатрията,
в която живеех преди.
Искаш ли да останеш при мен за известно време?
Но не обещавам, че ще имам време да те забавлявам.
Аз съм много зает човек.
Превъзходно.
Д-р Бишъп... - Наричай ме Уолтър.
Как е умрял сина ви?
Питър беше много болен.
Дълго време опитвах да намеря лек,
но когато го открих, беше късно и той почина.
След това открих друга вселена,
в която друга версия на сина ми загиваше от същата болест.
Преминах от другата страна с намерението да го доведа
и да го излекувам, но замръзналото езеро
върху което изградих портала между вселените не беше стабилно,
и щом преминахме обратно, ледът се пропука.
Питър, другата му версия, се удави.
Изгубих го отново.
И смяташ, че мястото ти не е в психиатрична клиника?
Кога ще включим лампите? - Почти сме готови.
Ето го виновника. Не изглежда да има много.
Нищо чудно, че не му обърнахме внимание.
Щом включим светлините, ще се погрижим да премахнем цялата колония.
Внимавай къде стъпваш, може да има още.
Готови сме, агент Дънам.
Не знам за теб, но аз искам още един шейк.
Какво има, Ерън? - Светло е.
Какво? - Прекалено е светло!
Какво виждаш? - Трябва ми ръчна лампа.
Има още. Още много.
Какво е това?
Дай да погледна. - Не! Махни се от мен!
Някои са прорасли през решетките. Знаем ли какво има отдолу?
Изгорете всичко.
Астрид, помогни ми! Ерън, говори ми.
Кажи ми какво става. - Има висока температура.
Как се случи? - Не знам.
Оплакваше се, че нещо е прекалено светло, след това се уплаши
и вдигна температура.
Уолтър? - Каквото и да правите, спрете.
Повтори. - Спрете! Убивате момчето.
Още няколко минути. Не искам да те превърна в "Ескимо".
Астрид... - Ще ти донеса по-късно.
Искам грозде. И един чеп за приятеля ми.
Почивай си.
Оливия, свалихме температурата с няколко градуса,
но все още е висока.
И си сигурен, че плесента в тунела му въздейства?
Колабира в момента, в който започнахте да горите колонията.
Сигурен съм, че има връзка. - А плесента в моргата?
Екипът на Бройлс ги унищожи. Защо не въздействаха на Ерън?
Още нямам обяснение за това.
Значи момчето чувства това, което чувства онова нещо в тунела?
Точно така.
Каквото и да е, то е опасно и трябва да го унищожим.
Как да прекъснем връзката с момчето.
Не съм сигурен, но най-добрия начин е да се определи как се е зародила.
Имам идея как да го направим.
Ерън, искам да поговорим. - За какво?
За това защо ни излъга.
Агент Дънам е открила, че стените на тунела са изпълнени с рисунките ти.
Не каза, че си ходил там и преди.
Имайки предвид нарисуваното, бил си там доста пъти.
Трудно е за обяснение.
Понякога ходя там, за да избягам.
След известно време...
... започвам да се чувствам по-добре.
Сякаш не съм сам.
Сякаш там има нещо, което тъжи заедно с мен.
Или...
Знам, че звучи глупаво. - Може би не.
Решил си, че там има нещо, което чувства същото като теб.
Мислех, че само си въобразявам.
Може би съм с побъркал.
Сякаш ме разбираше и искаше... - Да те защити.
Момчетата, които те преследваха...
Отведе ги там нарочно, нали?
То ти е казало да ги отведеш в тунела.
Кълна се, не знаех какво ще се случи.
Не знаех какво е!
Всичко е наред, синко.
Вярвам, че не си сторил нищо лошо.
Уолтър...
Какво беше всичко това? Не разбирам.
Мисля, че аз започвам да разбирам. Трябва ми агент Дънам.
Първоначалната ми хипотеза беше напълно погрешна.
Това не е колония плесен.
Смятам, че е един организъм,
който бързо е развил комуникационни умения
и е установил мисловна връзка с момчето.
Виждате ли това? Мисля, че всяко от тях
е равно на неврон, мозъчна клетка, а тези филизи ги свързват,
дендрити и синапси.
Организмът е обширна неврална мрежа.
Казваш, че всичко това е един огромен мозък?
Точно това казвам. Гъс е растящ и еволюиращ ум.
Гъс? - Реших, че щом е едно живо същество,
трябва да му дадем име, за да е по-ясно.
И причината Ерън да не е засегнат когато унищожихме плесента в моргата...
Защото тамошната колония не е могла да се свърже с мрежата
а без мрежата е просто безмозъчна притурка.
И е тръгнала към канала, за да опита да се свърже с Гъс.
Разберете, че Гъс може само да нараства.
Колкото повече расте, толкова по-интелигентен става
и осъзнава, че е сам на света.
Смятам, че е изковал връзката си с Ерън
заради общото им чувство за изолация.
Докато не открия начин да разруша връзката с момчето,
всяко нападение над организма ще го нарани.
Или по-лошо.
Бройлс. Сър, имаме нова информация за плесента.
Аз също. Има ново нападение.
Бездомник, живеещ на уличка в Роксбъри кросинг.
Изглежда плесента е проникнала през решетка.
Роксбъри ли? Това е на 10 км. от тунела.
Канализацията на Бостън минава под района на тунела.
Заразата е плъзнала нашироко. Трябва да го унищожим незабавно.
Агент Бройлс, аз съм д-р Бишъп. Струва ми се, че не разбирате.
Не съм открил начин да прекъсна връзката му с момчето.
Нужно ми е време. - Разбирам, докторе.
Но колкото повече чакаме, толкова повече невинни ще загинат.
Не ме слушате! - Търсете начин, докато...
Той ще умре! Чувате ли? Ще убиете Питър!
Ерън.
Имаш предвид Ерън. - А какво казах?
Имате два часа. След това или ако има още нападения, не отговарям.
Астрид, трябва да настроим невростимулатора за магнитен резонанс.
Трябва да проверим мозъчната дейност на Ерън.
Двамата с Лий бъдете в готовност. - Да, сър.
Огнехвъргачките няма да са достатъчни. Ще ни трябва помощ.
Разположих екипи в града, в радиус 15 км.
Открихме и евакуирахме дузина сгради до които е стигнала плесента.
Но не са открити други тела? - За щастие, не.
Измина час. Как се справя д-р Бишъп с момчето?
Още не се е обаждал. Може ли да попитам как смятате да убиете Гъс?
Така Уолтър нарича организма.
Ето го планът ни. С комплименти от Нина Шарп и "Масив Дайнамик".
Вие, заедно в един от техниците им, ще приложите токсина върху плесента.
Агент Бройлс, търсят ви от шести екип.
Ще се обадя на Уолтър.
Уолтър, търси те Оливия.
Успяхме да изолираме мозъчната вълна на Гъс.
Изглежда връзката е в някъде в предния лоб на Ерън.
Значи знаеш как да я прекъснеш? - Не.
Още не съм измислил това. - Времето ни изтича.
Разбирам това. Опитът ми да изключа тази част от мозъка му не успя.
Има само още един вариант.
Хирургическо премахване на заразената част.
Искаш да премахнеш част от мозъка?
Не знам какво да сторя с малкото време, което ми остава.
Уолтър, не можеш да го направиш. - Трябва да спася живота му.
На всяка цена. - Слушай ме внимателно.
Трябва да намериш друг начин.
Аз ще опитам да спечеля още време от Бройлс.
Изчакай. Сър... - Обади се един от екипите.
Плесента е стигнала до метростанция в центъра.
Не можем да го удържим. Трябва да действаме.
Дадохте му два часа. Има... - Съжалявам, но добре знаеш,
че не можем да пожертваме безброй животи, за да спасим един.
Уолтър...
Какво? - Няма време за приказки.
Трябва да помисля.
Какво търсим?
Къде ще се разпространи най-добре токсина.
Нещо като централна маса.
Там.
Агент Бройлс, открихме мястото за впръскване.
Техникът подготвя токсина. - Прието. Дръж ме в течение.
Казаха ми да чакам заповед от вас.
Оливия...
Добре.
Не!
Уолтър, кръвното му налягане падна и изгуби съзнание.
Направи нещо!
Обмислих всяка идея, за която се сетих.
Създанието държи ума му. Нямам представа...
Чакай малко!
Какво става там?
Приложихме токсина, но техника е мъртъв.
Двамата с агент Лий излезте веднага. - Да, сър.
Оливия. - Какво има?
Не мога да помръдна. - Какво?
Източникът на физическата болка на Ерън
не е изолиран в предния лоб, както предполагах. Има го и тук.
Какво е това? - Лимбичната система.
Тук е емоционалният център на мозъка.
Емоции... Да. Дай ми адреналин.
Плесента държи агент Лий. Нужна му е медицинска помощ.
Събираме екип. Токсинът подейства ли?
Не. Организмът е жив. Не знам защо, но не стана.
Връзката е емоционална.
Гъс не го държи. Той се е хванал сам.
Съжалявам, синко.
Ерън! Ерън, слушай. Ерън! Добро момче.
Знам, че те е страх, но трябва да пуснеш организма.
Не, той ми е приятел. Ще остана сам.
Знам, че го смяташ за приятел, но не е такъв.
Той завладява ума ти. Наранява те.
Все тая, никой не го е грижа.
Кръвното му продължава да пада. Органите му спират.
Ти си важен за мен.
Държа на теб и не искам да те изгубя.
Не мога да те изгубя. Не и отново.
Ерън, знам колко е трудно да създаваш познанства.
Знам какво е да бъдеш самотен.
Нужна е смелост, за да хванеш нечия ръка,
да повярваш, че той няма да те остави.
Аз няма да те изоставя.
Моля те, не ме оставяй и ти.
Моля те.
Пусни го. Пусни го.
Моля те, пусни го, синко.
Уолтър, мисля, че се получава.
Стабилизира се.
Тук е Дънам. Нещо става.
Мозъчните вълни се разделиха.
Няма го. Гъс го няма.
Стана. Организмът умира.
Трябва ми медицински екип.
Линкълн, чуваш ли ме? Всичко е наред.
Ще се оправиш.
Изглеждаш малко стресната.
Искаш ли да поговорим за това?
Вземи. - Не, той е твой.
При теб ще е по-добре. С играчките трябва да се играе.
Гледах един филм с говорещи играчки.
Изглеждаше доста тревожно.
Сега ще те заведем в болница,
преди да са отстъпили стаята ти на някой наистина болен човек.
Ти няма ли да дойдеш? - Иска ми се да можех.
Но трябва да свърша някои неща.
Обещавам да се видим скоро.
Уолтър?
Астрид ми каза добрите новини за Ерън.
Знаех си, че ще измислиш...
Уолтър?
Всичко е наред, мястото е изтръпнало.
Знам какво правя. Само ми позволи да го сторя.
Ще оставим чукчето настрани.
Какво си мислеше, че правиш?
Не искам да ме приберат отново. Не мога да се върна там.
Моля те, не ме изпращай обратно. - Какви ги говориш?
Полудявам. Имам халюцинации.
Каквото и да правя, не спират.
Какви халюцинации? - Имам ги от седмици.
Боях се да кажа на когото и да е. - Какво виждаш?
Няма значение. - Кажи ми.
Човек.
Млад човек.
Чувам гласът му в ума си.
Така ли изглежда?
Откъде взе това? - Нарисувах го по спомен.
От три седмици го виждам в сънищата си.
През цялото време мислех, че губя ума си.
Че е плод на въображението ми.
Напълно съм на себе си.
Почакай.
Кой е той? - Не знам.
Търся го из базите данни на всички агенции,
включително Интерпол, но нищо не излиза.
Щом видението е общо, той трябва да е истински.
А щом е истински, трябва да го намерим.
Превод StraightEse
http://subs.sab.bz