Stephen King's "Bag Of Bones" Part 1 of 2
Traducerea: Ady Neamtu@titrari.ro - Andrada2003/SubTeam
Comentarii pe www.tvblog.ro
Ajutor ! Ajutor, mă îneacă...
Azi noapte am visat că am fost iar la Manderly.
Eşti bine ?
Doar un vis urât.
- Ei bine... - Ce ?
Cartea ta ?
Terminată.
Terminată, terminată ?
Terminată, terminată.
Terminată de tot.
Nu chiar de tot.
Încă avem nevoie de marele gest.
Asta-i tot.
Pentru o secundă, m-am gândit că am fost înlocuită.
Să te înlocuiesc pe tine, doamna mea ?
Nu, e imposibil.
Vino.
Dă-mi mâna. Vino...
Nu ştiu a cui a fost ideea să-mi aranjez biroul aici sus,
dar în fine, să mergem.
Prea multe scări în casa asta.
Tronul dumneavoastră, doamnă.
Luaţi loc.
Bine.
Eşti gata ?
"Zâmbea, satisfăcută..."
"Apoi, şi-a dezlegat lanţurile..."
"... din jurul gâtului ei."
"Zâmbea, satisfăcută..."
"Apoi şi-a dezlegat lanţurile..."
"... din jurul gâtului ei."
Acum... e terminată.
Terminată.
Ce-i cu lanţurile din jurul gâtului ei ?
Va trebui să citeşti cartea ca să afli.
Avem moduri de a te face să vorbeşti.
Da, sunt sigur de asta.
De ce mă pui mereu să scriu ultimele cuvinte din cărţile tale ?
nu le-aş putea scrie fără tine.
Încerci cumva să facem sex, Noonan ?
Cred că asta e intenţia mea, da.
Funcţionează ?
Bine.
- Noroc. - Mulţumesc.
Sunt fanul tău numărul unu.
Super.
Mă duc să iau prânzul. Ne vedem când termini.
Ne vedem mai târziu.
Distracţie plăcută cu Annie Wilkes de-aici.
Pentru cine să fie ?
Prietenului tău cel mai bun, Jimmy. Prietenul cel mai bun.
Ai putea sublinia "cel mai bun" ?
Bună.
- Bună. - Cum te numeşti ?
Ellen.
Bine.
Mersi.
Scuzaţi-mă.
Dumnezeule.
Dă-te !
Ia mâinile de pe mine !
- Îmi pare atât de rău, Mike. - Mulţumesc.
Ascultă, toate ajung pe locul patru pe lista celor de la Times.
Super.
Cu un ajutor din partea publicităţii
şi un amestec corect de magazine şi librării,
Scribner crede că am putea ajunge până pe primul loc.
N-am mai reuşit asta de la "When the Bough Breaks".
Înainte să mă iei la rost
întrebând de ce vorbesc despre asta în timpul înmormântării soţiei tale,
este fiindcă Jo n-ar fi acceptat altceva.
Ţi-a susţinut cariera când nu câştigai niciun ban.
Ţinea la cărţile tale la fel de mult ca tine,
şi ar fi bucuroasă să ştie că ai scris cel mai de succes roman până acum.
Ai dreptate.
Când ai dreptate, Marty, ai dreptate.
Şi-ar fi dorit asta.
Nimic din astea nu s-ar fi întâmplat fără ea.
Pentru Johanna Beverly Noonan, cea mai bună dintre toate.
În cinstea soţiei mele moarte.
Uşurel, Mike. Berea aia nu dispare nicăieri.
Asta va dispare.
Uite, nu-mi pot imagina cât de greu poate să-ţi fie,
dar trebuie s-o iei mai uşor, bine, Mikey ?
Jo era însărcinată când a murit.
Ce ?
Se pare că era gravidă în opt-nouă săptămâni.
- Credeam că doctorul... - Da, ştiu.
Mi-a spus acum mulţi ani că n-o pot lăsa gravidă.
Haide, Mikey. Doar nu crezi că Jo...
Ce ? Că mă înşela ?
Poate că Jo nu voia să afli.
Exact.
Nu asta voiam să spun şi ştii asta.
Bărbaţii Noonan nu erau ei părinţi prea buni,
iar tata, Dumnezeu să-l ierte, nu era prea afectuos.
Tata a fost o sculă. A fost o mare sculă pe basculă.
Iar Jo ştia ce părere ai,
ştia ce simţi despre faptul de a deveni tată, din cauza asta !
Doar fiindcă el era un nenorocit nu înseamnă că şi eu voi fi un nenorocit.
Acum câţiva ani, chiar am decis să avem copii.
Da, ţin minte.
Jo mi-a spus despre asta cândva la cină.
N-a părut niciodată mai exaltată.
Amândoi eram.
Dacă ar fi fost băieţel... voiam să-l botezăm Mike junior.
Iar dacă era fetiţă, ar fi chemat-o... Kya.
Kya.
Kya Jo Noonan.
E foarte frumos.
Am încercat să rămână însărcinată, dar apoi eu, ştii doar,
am mers la doctor, şi mi-a spus că am număr scăzut de spermatozoizi,
şi asta a fost totul.
Ăla a fost sfârşitul discuţiei.
Jo nu te înşela, Mikey.
Când mi-ai vândut partea ta din casa bunicului de lângă lac...
Da.
- Jo şi-a petrecut mult timp acolo. - Da, sigur că şi-a petrecut.
Locul era o văgăună. Se putea repara.
Da, ştiu, am fost foarte ocupat cu cartea şi toate cele.
Am mers şi eu acolo cu ea de câteva ori.
N-am mai fost acolo de doi, trei ani.
Tu şi Jo eraţi cel mai frumos cuplu pe care l-am cunoscut, Mike.
Nu-ţi bate capul cu lucruri mărunte, bine ?
Sper că nu se simţea prea singură acolo la Dark Score Lake, înţelegi ?
Sper că n-a avut nevoie de cineva care i-ar fi putut ţine companie.
Asta-i tot.
DOUA SĂPTĂMÂNI MAI TÂRZIU
Bună, sunt Jo Noonan.
Lasă-mi un mesaj şi te sun eu...
Dacă eşti foarte, foarte cuminte.
Bună, sunt Jo Noonan.
Lasă-mi un mesaj şi te sun eu...
Dacă eşti foarte, foarte cuminte.
Bună, sunt Jo Noonan.
Lasă-mi un mesaj şi te sun eu...
Dacă eşti foarte, foarte cuminte.
Jo !
"Conducând spre casă..."
Scuze.
Închid telefonul...
"Conducând spre casă, m-am gândit la o veche zicală..."
"Cum o persoană nu poate cunoaşte niciodată cu adevărat o alta."
"Este uşor să aprobi fără crezare acea idee, "
"dar este o lovitură la fel de oribilă şi neaşteptată ca o turbulenţă severă..."
"într-un anterior, calm zbor de avion"
"descoperind că e un fapt literal în viaţa cuiva."
Nu pot face asta.
Îmi pare rău.
Mereu am spus că nu pot scrie fără tine.
Jo... Eşti acolo ?
Poţi să-mi dai un semn ?
O dată pentru "da", de două ori pentru "nu".
Jo...
Jo, tu eşti ?
O dată pentru "da", de două ori pentru "nu".
Alo ?
Mike, Mike !
Îmi pare rău pentru asta. Trec printr-un tunel.
Marty. Salut.
Ce este ?
Am pus mâna pe lista de ficţiuni pentru primăvară.
- Şi ? - Şi pare cam aglomerată.
Cum adică ? Cât de aglomerată ?
Apar câteva nume neaşteptate.
Ca cine ?
Patterson. Grisham.
Se vorbeşte despre o nouă carte descoperită a lui Bachmann.
Toţi aceşti autori, nu publică în primăvară.
Vreau să spun...
Sunt oameni de vară, de toamnă.
Ce pot să-ţi zic ?
Poate că au câteva idei în plus anul acesta.
Unii din ei poate au pus de-o parte romane ca veveriţele.
Cum le spuneai acelor cărţi pe care le scriai
când erai tânăr şi flămând,
şi scriai cărţi mai repede decât le puteau publica ?
Romane de sipet.
Aşa este. Romane de sipet.
Poate tipii ăia au scos câteva romane de sipet
şi le-au şters de praf.
S-au gândit că nu strică, nu ?
Ce vrei să mă rogi, Marty ?
Scribner vrea să publici un roman în iarnă.
Ce înseamnă asta ?
Pagini cu numele tău pe ele până la sfârşitul verii.
Îmi spui să scriu un roman în trei luni, Marty ?
Nu, nu, nu.
Nu va trebui să predai manuscrisul
decât la sfârşitul lui septembrie sau începutul lui octombrie
Sigur că asta ar însemna că şi-ar afecta producţia
dar pot s-o facă.
Întrebarea este dacă nu eşti capabil s-o faci.
Ce zici ?
Poţi scrie următorul tău roman în acest grafic ridicol ?
Pot s-o fac, Marty.
Aşa te vreau, Mike.
Apucă-te de noul blockbuster marca Noonan,
iar eu voi începe să-i storc pe oamenii ăştia
de orice ban pe care-l au, fiindcă te-au obligat
să te grăbeşti în felul ăsta cu următorul roman.
Bine, Marty, sună bine.
În regulă.
Vrei să-mi faci o favoare ?
Da ?
Mai uşor cu băutura, bine ?
Da.
Nu eşti dezamăgită de mine ?
O dată pentru "da", de două ori pentru "nu".
Azi-noapte am visat că am mers iar la Dark Score Lake.
Da ?
Domnule Noonan.
Da ?
Numele meu este Bill Dean, de la Dark Score Lake.
O ajutam pe soţia dumneavoastră să renoveze proprietatea
pe care aţi moştenit-o acum câţiva ani ?!
Bine.
Copiii de-aici devin din ce în ce mai sălbatici cu fiecare an.
Câţiva din ei au intrat în casa dumneavoastră azi-noapte.
Cel puţin doar asta cred că s-a întâmplat.
De ce ? De ce anume ?
Ei bine, ferestrele.
Sunt toate sparte din interior.
Voiam doar să fiu sigur că sunteţi de acord cu costurile reparaţiilor lor.
Astea întrec îndatoririle mele pentru care m-a angajat soţia dumitale.
Da, sigur.
Fă orice este nevoie. Desigur.
Ascultă-mă, domnule Dean,
În ce stare e casa de lângă lac ?
În afară de ferestre, desigur.
Este în regulă. De ce ?
Mă gândeam să plec de-aici o perioadă, asta-i tot.
Vreţi s-o pregătesc pentru o şedere prelungită ?
Da.
Da, aranjează asta, Bill.
Ar fi grozav. Apreciez asta.
Mulţumesc.
Va fi pregătită pentru dvs, domnule Noonan.
Eu cred că e o idee bună, tu nu crezi, Jo ?
O dată pentru "da", de două ori pentru "nu".
În regulă, să mergem.
Am ajuns la Dark Score Lake.
Trezeşte-te, Jo.
Azi noapte am visat că am mers iar la Dark Score Lake.
E cineva ?
Domnule Noonan.
Bill Dean.
Bună seara, Bill.
Te rog, spune-mi Mike.
N-am vrut să vă sperii.
M-am gândit că v-ar plăcea să vă întâmpine cineva când ajungeţi.
Mulţumesc foarte mult. Apreciez asta.
Arătaţi exact ca bunicul dvs, Harold.
Da ?
Da.
Pot să vă ajut cu bagajele ?
Da, sigur.
Nu am prea multe, dar mulţumesc.
Pune-l chiar acolo, Bill.
Mulţumesc.
Jo chiar a muncit mult la casă, nu-i aşa ?
Da, cu siguranţă.
Bunter.
Aşa l-a botezat Jo.
Primul lucru pe care l-am cumpărat când am moştenit casa.
L-am luat dintr-un mic magazin de antichităţi de lângă oraş.
Când am făcut nebunii aici,
a zis că am sunat din clopoţelul lui Bunter.
Aş face bine să plec.
Bine.
Mi-am lăsat numărul pe frigider,
împreună cu numărul menajerei angajată de soţia dvs... Brenda Meserve.
I-am spus să vină mâine, dacă sunteţi de acord.
Grozav.
Noaptea bună.
Sigur.
Domnule Noonan.
Mi-a părut foarte rău să aud de moartea lui Jo.
Tuturor ne-a părut.
Toţi oamenii de-aici...
Le-a plăcut de ea, nu-i aşa ?
Aşa este.
Noapte bună, domnule Noonan.
Noapte bună, Bill.
Noapte bună.
Vino la mine.
Am atât de multe să-ţi arăt, Mike.
Să-i dăm bătaie.
Haide, ceva, orice.
Ceva ! Haide !
Dă-mi ceva !
Bine, Jo.
Spune-mi cum să scriu.
Doar spune-mi cum să scriu.
Bunter ?
Bine.
Bine, Bunter. Ajunge.
Bine te-am găsit, draga mea doamnă.
Bine te-am găsit, doamna mea verde.
Jo ?
Tu eşti ?
O dată pentru "da",
de două ori pentru "nu".
Eşti aici, nu-i aşa, Jo ?
Nu suntem singuri, nu-i aşa, Jo ?
Jo, eşti acolo ?
Bună. Cine eşti ?
Scuzaţi-mă, domnule Noonan.
Mă numesc Brenda Meserve.
Menajera dumneavoastră ?
Am folosit cheia să intru.
Da.
Da. Desigur.
Mă bucur să te cunosc, Brenda.
Ce mai faci ?
Bill a zis că v-a spus că voi veni astăzi să fac curat pentru dumneavoastră.
Pot veni altădată dacă doriţi.
Nu, nu, nu. E în ordine.
Voiam să merg în oraş să mănânc ceva.
Sunteţi sigur ?
Absolut.
Vreo sugestie ?
Cafeneaua lui Buddy Jellison, chiar pe strada principală.
Nu greşiţi dacă veţi comanda burgerul ţărănesc.
Bine. Mulţumesc foarte mult.
Mulţumesc că ai venit.
Pleacă din drum !
Pleacă de-aici ! Hai !
Ce faci ?
Ky !
Ky ? Ăsta e numele tău ?
Precum Kya ?
Ea e mama mea.
Scumpa mea, la ce te gândeai ?
Voiam să merg să înot !
O cheamă Kya ?
Kyra, dar uneori îi spun Ky.
- Eu sunt Mattie Devore. - Bună, Mattie.
- Nu sunt o mamă rea. Jur. - Nici n-am spus că eşti.
Te rog, nu spune despre asta nimănui.
Trecem printr-o perioadă dificilă.
Cred că e cam târziu pentru asta.
Da.
Mulţumesc că mi-aţi salvat fetiţa.
Cred că Dumnezeu te-a trimis aici la momentul potrivit.
Dumnezeu n-are nimic de-a face cu asta.
Tocmai mergeam la Buddy Jellison pentru un hamburger.
Este puţin ciudat pentru mine, dar sunteţi unul din scriitorii mei preferaţi.
Nu pot să cred că aţi apărut de nicăieri şi mi-aţi salvat fetiţa !
Mulţumesc. Ştii cine sunt ?
Desigur.
Aţi moştenit casa de lângă lac, dar n-aţi mai trecut pe-aici de când...
Da, de când a murit soţia mea.
Da.
Tu ai grijă de tine, bine ?
Stai departe de drum. Mă bucur să te cunosc, Mattie.
Mă bucur să vă cunosc.
- Pa. - Pa !
Pa, Kyra !
- Bună. - Bună, vrei un meniu ?
- Mi s-a spus să comand un burger ţărănesc. - Vine imediat !
- Cu ce vrei să fie ? - Cu de toate. Adu-mi şi băutura locală.
- Ia loc. Ţi-l aducem imediat. - Mulţumesc.
Burger ţărănesc, Aud ! Pune şi legume.
Văd că ţi-ai făcut o prietenă nouă în după-amiaza asta.
Da, de fapt mi-am făcut două.
Am auzit că Mattie Devore, în poziţia adecvată, e chiar drăguţă.
Da.
- Ai auzit multe, bătrâne, nu ? - Mai multe decât crezi, fiule.
Dacă-s bătrân, nu înseamnă că-s mort.
Mulţumesc.
Ai face bine să nu te apropii de Mattie Devore, domnule Noonan.
- De unde ştii cum mă cheamă ? - Nu vedem o celebritate în fiecare zi.
Nu prea sunt ceea ce se numeşte "celebritate".
Ne mulţumim cu ce avem.
Îmi pare rău pentru cele întâmplate soţiei tale.
Era o dulceaţă.
Când venea pe aici să mănânce ... venea singură ?
Cred că da.
Uneori mai venea cu Bill Dean şi soţia lui,
câteodată cu Brenda Meserve
şi poate cu un prieten, doi.
- "Un prieten, doi ?" Mda... - Poate. Da.
De ce te interesează cu cine mânca soţia ta, domnule Noonan ?
Mike. Spune-mi Mike.
Nu ştiu, cred că mi-ar plăcea să aflu
ce viaţă avea de-a lungul anului în Dark Score.
În toţi anii în care eu n-am reuşit să ajung aici.
Deci...
Mă rog.
Mattie Devore e o fată destul de drăguţă, dar care poate aduce belele.
Nu-i corect, Buddy.
Mattie Devore are belele cu nişte oameni nepotriviţi.
- Cu persoana nepotrivită. - Cine-i aceea ?
Max Devore. Un ticălos bătrân.
E proprietarul acelei mari firme de computere. E multimilionar.
Cred că l-am văzut ieri după-amiază la fereastra vechiului hotel de acolo.
- La Warrington. - Da.
Da, ăla-i tipul. O jigodie bătrână.
Vrea custodia fetiţei, Kyra.
- De ce i-ar lua fetiţa fiicei sale ? - E nora lui.
Mattie a fost măritată cu unicul fiu al lui Devore.
Devore l-a avut pe băiat pe la vreo 60 de ani,
cu o dansatoare din Vegas, care, bineînţeles, nu mai e prin zonă.
- Bine... - Acum vreun an,
Lance, fiul lui Devore, a înnebunit în stilul clasic Dark Score.
- Cum adică ? - A încercat s-o înece pe fetiţă.
Sânge din sângele lui.
Mattie l-a omorât pe Lance pentru a o proteja pe micuţă, iar de atunci
Devore şi-a făcut un ţel în viaţă din a o lua pe Kyra de la ea.
Când Max Devore vrea ceva, obţine.
Alo ?
- Domnul Noonan ? - Da ?
Am înţeles că te-ai întâlnit azi cu nora mea.
Cred că sunteţi domnul Devore. Mă bucur să vă cunosc, domnule.
Îmi fac griji pentru nepoata mea.
Mi s-a spus că a avut loc un incident pe şosea.
De unde-mi ştiţi numărul ?
Ai fost văzut vorbind cu ele.
Da, am întâlnit o femeie şi o fetiţă azi dimineaţă, pe şosea.
M-am oprit să întreb unde e localul lui Buddy Jellison.
Nu mă minţi, domnule Noonan.
De ce o aperi pe nora mea ? Ţi-a promis cumva ceva ?
Ascultă-mă, domnule Devore !
Nu-mi place tonul tău şi nu ştiu de unde ai numărul meu,
dar ţi-l poţi băga în fund, ai înţeles ?
Uneori mă simt ca un copil orfan,
Departe de casă,
Uneori mă simt
de parcă aş fi aproape dusă.
Uneori mă simt
de parcă aş fi aproape dusă.
Uneori mă simt
de parcă aş fi aproape dusă.
Departe de casă...
Ce naiba ?
Departe de casă...
Sara Tidwell.
Departe de casă...
Frankie şi Johnny se iubeau,
ce mai cuplu de amorezi...
Îşi juraseră credinţă unul altuia,
credinţă în faţa stelelor,
el îi era bărbat,
dar a rănit-o.
Frankie s-a dus până la colţ
să cumpere un butoiaş de bere,
iar barmanul i-a spus
că Johnny face dragoste cu Nellie Bly.
Îi era bărbat,
dar a rănit-o.
Frankie s-a dus acasă în grabă,
n-avea timp de distracţii.
Frankie a venit acasă
să-şi ia pistolul.
Îi fusese bărbat,
dar o rănise,
aşa că Frankie s-a strecurat la petrecere
şi a avut surpriza să-i vadă
pe Nellie şi pe Johnny făcând dragoste,
tăvălindu-se prin fân.
O rănise.
Johnny a urcat furibund pe scară,
strigând "Nu face asta, Frankie !",
ea a apăsat pe trăgaci
şi bum-bum,
a tras de trei ori.
Fusese bărbatul ei,
dar o rănise.
Povestea n-are nicio morală,
povestea n-are nici sfârşit,
povestea asta vă spune, fetelor,
că nu-i nimic bun în bărbaţi.
Fusese bărbatul ei,
dar o rănise.
- Domnul Michael Noonan ? - Eu sunt.
Pentru dumneavoastră.
Luaţi-o.
Ce-i asta ? O citaţie ?
Să vă prezentaţi în faţa lui Elmer Durgin,
avocat şi protector ad-litem pentru Kyra Devore.
E de datoria mea să vă reamintesc sancţiunea pe care o veţi primi
- ... dacă nu vă prezentaţi... - Da, da.
Voi fi acolo.
Să vă dau un sfat.
Nu vă puneţi cu domnul Devore.
Sau mă va strivi ca pe un gândac ?
Cred că scenariul era aşa: "Să-ţi dau un sfat."
"Nu te pune cu domnul Devore, sau te va strivi ca pe-un gândac".
Ai dreptate, poţi spune chestii din astea fiindcă eşti un scriitor şmecher.
Asta-i tot ?
- Ne vedem la audiere, domnule Noonan. - Sună bine.
"Ajut o".
S-o ajut ?
Asta vrei să spui, Jo ?
S-o ajut pe Mattie Devore ?
Ce-i ?
Sara Tidwell ? Tu eşti ?
Sara ? Tu eşti ?
Cred că avem musafiri, Jo.
Somn uşor, noapte bună,
cu trandafiri la căpătâi,
strânşi în camera ta
să-ţi fie pernă.
Când Dumnezeu te va trezi,
va fi dimineaţă,
când Dumnezeu te va trezi,
va fi dimineaţă,
când Dumnezeu te va trezi.
Somn uşor, noapte bună,
vine Moş Ene,
îngerii sunt cu tine,
deci dormi fără grijă.
Pune capul jos şi odihneşte-te,
fie-ţi somnul binecuvântat.
Pune capul jos şi odihneşte-te,
fie-ţi somnul binecuvântat.
Pune capul jos şi odihneşte-te.
Somn uşor, noapte bună,
vine Moş Ene,
îngerii sunt cu tine,
deci dormi fără grijă.
Pune capul jos şi odihneşte-te,
fie-ţi somnul binecuvântat.
Pune capul jos şi odihneşte-te.
Doar n-ai crezut că tu şi soţia ta
sunteţi singuri, nu, iubitule ?
Şi tu, ca şi ceilalţi băieţi, mă doreşti.
- Care băieţi ? - Vei vedea, iubitule.
Vei vedea.
Avem noi mijloace să te facem să vorbeşti.
- Ajut-o. - Pe cine ?
Pe Mattie ?
Şi scrie. Trebuie să scrii.
Nu pot scrie.
Nu pot scrie fără tine, Jo.
Acum o să te ajut.
Promit.
Acolo e numai moarte.
Încă îmi iubesc soţia.
Atunci fă cum spune ea.
Nu ţi-a zis să mă ajuţi ?
Nu la asta se referea.
Habar n-ai la ce se referea Jo.
Habar n-ai.
Totul va fi dezvăluit.
Spuneţi-vă numele.
Michael Noonan.
După cum ştiţi, sunt protectorul ad-litem al Kyrei Devore.
Ştiţi ce înseamnă asta, domnule Noonan ?
Aţi fost desemnat de judecător să decideţi ce e mai bine pentru Kyra,
în cazul unui proces de custodie.
Foarte bine.
Într-un asemenea caz, judecătorul
nu va fi obligat să-şi bazeze decizia pe concluziile mele.
Dar, în general, aşa se întâmplă.
Scuze de întârziere, Elmer.
Lui George i-a fost cam greu să ajungem.
Să ne întoarcem la prima dvs întâlnire
cu Mattie şi Kyra Devore de pe şosea, da ?
Sigur.
Kyra Devore era singură.
Mama ei nu era cu ea, aşa-i ?
E o întrebare prost formulată, dar cred că răspunsul este "da".
Sunt flatat să-mi fie corectată gramatica de către un scriitor de bestseller-uri.
Aşa e mai bine formulată întrebarea ?
Era să daţi peste Kyra Devore fiindcă se juca în mijlocul drumului ?
Nu, formularea nu e mai bună. Iar răspunsul e "nici vorbă".
Conduceam cu viteza legală. Am văzut-o din timp pe Kyra.
Deci credeţi că majoritatea respectă limita de viteză în acea zonă ?
N-am stat chiar atât de mult la lacul Dark Score. N-aş putea spune.
Chiar şi la experienţa dvs redusă,
credeţi că majoritatea respectă limita de viteză pe şosea, domnule Noonan ?
N-am făcut un studiu al traficului, îmi pare rău.
Bine, domnule Noonan. Atunci răspundeţi-mi la următoarea întrebare.
Dacă n-aţi fi dus-o pe Kyra Devore într-un loc sigur...
- Nu putea să fie lovită de o altă maşină ? - Aşteaptă...
Ştiţi ceva ?
Mi-am uitat acasă globul de cristal. N-aş putea spune.
Vreau să vă reamintesc faptul că sunteţi sub jurământ, domnule Noonan.
Vreau să vă reamintesc că v-am răspuns la întrebări, aşa părtinitoare cum au fost.
Sub jurământ...
Să vă întreb şi eu ceva, domnule Durgin.
Dacă sunteţi de partea Kyrei Devore,
cum se face că parcă aţi lucra pentru Max Devore ?
Şedinţa se suspendă.
- Încă nu s-a terminat, Noonan. - Slavă Domnului, Max.
- Distracţia abia acum începe. - Perfect de acord.
- Mike ! - Bună.
- Mulţumesc ! - N-ai de ce.
Mi-a făcut plăcere. Zău !
Trebuie s-o iau pe Kyra de la grădiniţă. Mă conduci până la maşină ?
Sigur. De ce nu ?
- Deci, lucrezi la o carte nouă ? - Da.
Doamne, ce penibilă sunt. Cred că asta-i cea mai plicticoasă întrebare,
împreună cu "de unde-ţi vin ideile" ?
Asta da, e o întrebare plicticoasă. Cea dacă scriu o nouă carte ?
- Acolo e doar... - Blocajul scriitorului ?
Da.
Următoarea mea carte, cea care va apărea iarna asta...
Am citit despre ea. "Omul cu cămaşa roşie", nu ?
Da.
Am scris-o de mai bine de zece ani.
E o "carte de cufăr", una care nu credeam că va vedea vreodată lumina tiparului.
I-am trimis-o agentului meu pe post de roman nou
ca să-mi păstrez mica dilema secretă.
- Nu ştie nimeni că-i o carte mai veche ? - Nimeni, în afara ta.
Secretul tău e în siguranţă, domnule.
Agentul meu, Marty,
după ce a citit primele pagini, m-a sunat şi...
Ştii ce... ?
- Ştii ce mi-a spus ? - Ce ?
Că e cea mai bună pe care-am scris-o vreodată.
- O carte clasică de Michael Noolan. - Se poate spune şi aşa.
Marty aşa ar spune. Dar el minte.
Minte mereu.
Vrea întotdeauna să spună ceea ce e bine, dar spune exact ce nu trebuie.
Thomas Hardy spunea...
În comparaţie cu oamenii anoşti care trăiesc pe pământ,
cel mai bine schiţat personaj din orice roman
nu-i decât o mână de oase.
Singura problemă e că uneori mă simt de parcă şi eu aş fi doar o mână de oase.
O mână de oase lipsite de energia sau talentul de a face
ceea ce credeam că sunt menit să fac.
Eu...
- Nu cred că voi mai putea scrie vreodată. - Ţi-e foarte dor de ea, aşa-i ?
Da.
Am văzut-o o dată. Era foarte frumoasă.
- Unde ai văzut-o ? - La Warrington.
Eram chelneriţă acolo. Lucram în tură cu prietena mea, Laurie Wilton
şi, când am văzut-o, am zis "Uite-o pe doamna Noonan",
"soţia scriitorului. Nu-i aşa că-i drăguţă ?"
Cred că pe Laurie o interesa mai mult tipul cu care era soţia ta.
- Ce tip ? - Un tip oarecare, cred.
Am spus vreo prostie ?
Cine era tipul care lua masa cu soţia mea ?
Îmi pare rău, eu...
Nu, e-n regulă.
Îmi pare foarte rău.
După ce-a murit Jo, am aflat că era gravidă.
- Doamne, ce idioată sunt ! - Nu, nu-i vina ta.
E cam... mizerabil. Complicat.
În plus...
... mă tot gândesc că Jo...
Că ea m-a adus aici.
- Te-a adus aici după ce-a murit ? - Cu un motiv anume.
Cum ar fi ?
Nu ştiu... încă.
- E o nebunie, nu ? - Mie nu mi se pare.
Poate că m-a adus aici să-mi poată spune, în sfârşit,
ce făcea aici.
- Sau ca să te determine să scrii din nou. - Mda.
Poate că ai dreptate.
Bine...
Aici erai... Ia uite !
Uită-te la tine.
Bine.
Hai s-o mutăm acolo. Poftim.
Aşa.
"Îşi aprinse o ţigară şi trase un fum lung."
"Ceea ce am văzut m-a făcut să-mi vină să ţip."
M-a făcut să-mi vină să ţip...
Mulţumesc, Jo. Am spus eu că nu pot scrie fără tine.
Trebuia doar să te găsesc. Doar să te găsesc...
Da.
29 de pagini. Sfinte Sisoe !
Doamne, ce bun sunt. Da !
Mulţumesc, Jo.
Ce naiba ?...
Ajutor ! Mă înec ! Ajutor ! Ajutor ! Mă înec !
VA URMA...
Traducerea: Ady Neamtu@titrari.ro - Andrada2003/SubTeam