Nu-mi vine să cred că o să-mi petrec toată ziua aici.
Când o să trag cu arcul?
Ai 13 ani. Nu cred că e legal.
O lăsăm pentru după prânz.
Da!
Bine ai venit! Ce plăcere! Mike. Eve.
Îmi place ziua în care taţii îşi iau fiicele la muncă.
Şi nu pentru că
fiica lui Curly e fostă concurentă la miss Colorado.
Nu pot să-mi imaginez ce frumoasă trebuie să fie mama.
Vă mai aduceţi aminte de mine, dle Baxter?
E cine cred eu că e?
Gabriella, uită-te la tine!
Eve, ea e fiica mea, Gabriella.
Bună.
Tocmai a absolvit Şcoala de Afaceri Wharton.
Şefă de promoţie.
Da?
Eve aruncă mingi cu 90 km/h.
Tată, nu e o competiţie. Şi arunc cu 95 km/h...
Şcoala Wharton... Impresionant. Şcoală de afaceri.
Mulţumesc. Şi eu sunt impresionată
de lucrurile pe care le faceţi aici.
Mulţumesc. Apreciez asta.
Dar faceţi şi lucruri pe care nu pot să le înţeleg.
Nu glumeşte.
Nu vreau să supăr pe nimeni,
dar a trecut ceva de când ai terminat şcoala.
Marketingul a devenit mult mai complex.
Da, am fost ocupat cu marketingul vreo 30 de ani.
- Au apărut multe strategii. - Sunt convins.
Bem o ciocolată caldă?
- Mulţumesc că ai trecut pe la noi. - Tată, nu i-ai spus?
Scuză-mă, Ed. Ce nu mi-ai spus?
N-am pomenit că e posibil
s-o angajez pe Gabriella consultant de marketing?
N-ai pomenit, Ed.
Ar fi trebuit să pomenesc, pentru că am angajat-o.
Nu-mi vine să cred că a angajat-o.
Să-ţi spun ceva despre şcoala de afaceri.
Nu înveţi nimic acolo fără să ieşi în lume.
Am înţeles. Fiica lui Ed ar putea fi o achiziţie bună.
- N-am spus nici asta. - Atunci ce vrei să spui?
Că sunt foarte frustrat.
Nu fac pe părintele şi nici nu spun lucruri logice.
- Te descurci de minune. - Mulţumesc, scumpo.
Tată, câinele!
Traducerea şi adaptarea : BRiLi @ www.titrari.ro
Bună. Tata era să lovească un câine, dar e în regulă.
- Ce? - Câine e prea mult spus.
Doamne, ce drăguţ e!
Mamă, putem să-l păstrăm? Întotdeauna mi-am dorit un câine.
Nu păstrăm câinele.
Eu şi mama ta suntem foarte decişi.
"Nu sunt un câine, sunt un cartofior scump."
- Ce rasă e? - Bichon maltez.
Pe vremuri erau folosiţi la combaterea rozătoarelor.
Atunci oamenii voiau ca rozătoarele să aibă o şansă.
- De ce nu-l putem păstra? - Pentru că îi aparţine cuiva.
Probabil acum cineva e îngrijorat că i-a scăpat din poşetă.
- Eu sunt alergică. - Atunci poate scăpăm de Mandy.
Eve.
Spuneam şi eu. Ne foloseşte la ceva?
O păstrăm pe Mandy,
dar câinele îl returnăm. Am hotărât.
N-are zgardă, faceţi nişte afişe şi lipiţi-le prin cartier.
Da.
Kristin...
Sună la adăposturile din zonă. Vezi dacă-l caută cineva.
Şi vă rog, nu vă îndrăgostiţi de el.
Pot să-l ţin puţin?
Poţi să-l ţii, dar sa nu-i dai un nume.
Haide, Muffin.
"Muffin" nu prea i se potriveşte.
De când e Mandy alergică la câini?
E posibil să-i fi spus eu asta când avea patru ani.
E greu să le scoţi din magazinul de animale.
Şi ai minţit-o?
- Tu n-ai minţit niciodată? - Nu.
Şi când i-ai spus lui Eve
că de la cerealele cu zahăr o să-i crească păr pe spate?
Cum voiai să-i explic ce s-a întâmplat cu mama ta?
După cum indică acest grafic,
stăm bine la capitolul demografie. Următorul slide.
Nu-i nevoie să spui "următorul slide". Ai telecomanda în mână.
Nu ne ocupăm destul de tineri şi de femei.
Îi spune "Outdoor Man,"
nu "Outdoor People."
Nu e vorba că nu ne ocupăm de ei, dar nu ne pasă de ei.
Ed, acoperă-mă.
Continuă, scumpo.
Următorul slide.
Ne face să părem nişte amatori.
- La plural? - Da. Suntem o echipă.
Kyle, lucrez aici de 30 de ani.
Nici măcar nu ştiu care e numele tău de familie.
Scuză-mă. Ai ceva de adăugat la această şedinţă?
Nu.
E "Anderson".
Continuă, Gabriella. Te rog.
Uitaţi ce cred eu...
O schimbare totală a magazinelor noastre...
Minimaliste, la modă...
Şi în plus, schimbăm brand-ul.
"Outdoor Man" devine... Următorul slide.
O.D.M.
Sau...
Şi cred că aşa vom economisi ceva timp...
Nu facem nimic din toate astea.
Trebuie să ne diversificăm.
Clienţii noştri obişnuiţi sunt bărbaţi de 43 de ani,
şi ştii de ce?
Da. Pentru că ei au banii.
Şi ei dau banii pe lucrurile noastre.
Dacă facem asta,
vom distruge sufletul companiei pe care am construit-o, Ed.
Aşa e, scumpo.
Ai nişte grafice şi figuri foarte frumoase,
dar întotdeauna mă iau după Mike când e vorba de decizii majore.
Bine.
Tot Mike ţi-a spus să lipseşti de la piesele mele de teatru?
Scumpo...
Nu-i nimic. Lasă. Oricum era o idee proastă.
- Scumpo, te rog... - În fine.
Mă duc în camera mea... Adică, în biroul meu.
Gata, ce naiba!
Poate e timpul pentru o schimbare.
Ce?
Serios?
- Nu pot să te refuz, scumpo. - Mulţumesc, tată.
Gata.
Staţi liniştit, domnule B.
Putem să ne deschidem magazinul nostru.
Nu neapărat cu articole sportive. Ştiu să coc prăjituri.
Tot ce spui mă enervează.
Bună.
Am umplut tot cartierul de afişe. A sunat cineva?
O grămadă de oameni.
- Numai bărbaţi, de fapt. - Drăguţ.
Îmi arăţi un afiş?
ÎMI CAUT STĂPÂNUL
Dumnezeule!
- Mandy, nu e decent. - Ce tot spui?
"Îmi caut stăpânul"?
Da. E un căţeluş...
Am sunat la toate adăposturile şi cabinetele veterinare.
Nu e înregistrat şi nimeni nu l-a dat dispărut.
Apropo, unde e?
Se joacă în biroul tatei.
În biroul tatei?
Nu...
Toba lui africană!
Era cadoul lui din partea satului în care a adus ploaia.
A fost doar o coincidenţă, dar el chiar a crezut.
Tatăl vostru n-o să fie prea fericit.
Dar ştiţi ce? Nu-mi pasă...
Micuţul ăsta e cel mai scump...
Am uitat de alergia mea.
Mă simt bine acum.
Dar îmi tot aduc aminte
că doctorul ţi-a spus că s-ar putea să mi se oprească respiraţia.
Mandy, scumpo...
Mai bine decât să-ţi pară rău.
Am ajuns acasă!
Mă bucur că te-am cunoscut, Muffin.
Ce faceţi aici? Ce s-a întâmplat cu toba mea?
Am primit-o pentru că am salvat satul aducând ploaia.
Termină! N-ai salvat nimic.
Ai stat cu braţele întinse
şi ai cântat imnul Universităţii Michigan.
- Pe care ei îl cântă şi azi. - Bine.
E de neînlocuit. Câinele a făcut asta?
- N-a făcut-o Muffin. - Serios?
Eu am făcut-o.
Tu ai ros toba?
Nu sunt mândră de mine.
Tot tu ai lăsat şi răhăţelul ăsta aici?
Da.
Tot eu am făcut-o. M-am scăpat.
Ia ceva şi curăţă.
Da. Mandy, e în legătură cu afişul.
Grozav.
Grozav. Poftim? Nu prea cred.
Mandy are deja un tătic.
Vorbeşti cu el!
Da. Ciudat individ.
Ştiţi ce? Scoateţi câinele la o plimbare.
Îi ţin eu de data asta.
L-ai ţinut şi data trecută.
Cum îl plimbaţi dacă-l ţineţi în braţe?
Nu e logic. Ce-i cu voi?
Are dreptate, îl cocoloşim prea mult.
Îi luăm lesa şi pulovăraşul şi ieşim. Haideţi.
Distraţi-vă, mâine îl iau cu mine la muncă.
Gata cu împrietenirea.
O să vă fie greu să scăpaţi de el.
Am un pistol şi un glonţ cu numele tău pe el, perversule.
Aşteaptă. E mama ta.
Sunt Mike Baxter de la "Outdoor Man".
Între om şi câine e o relaţie veche.
Pe timpuri, oamenii creşteau nişte lupi
care să-i protejeze când mâncau în jurul focului.
Aceiaşi câini îi foloseau şi când atacau alţi semeni.
Câinii erau nişte animale imense, rapide şi furioase.
Am evoluat mult, ajungând de la acei câini...
... la aceştia.
Crescuţi pentru a fi adorabili.
Pentru cei ce se simt atraşi de aceste lighioane,
e grozav. Dar pentru mine, nimic. Nu simt nimic aici.
Nu-mi pasă. Linge-mă cât vrei.
Uneori, schimbarea nu înseamnă progres.
Uneori e doar schimbare.
Fie că e vorba de o corcitură sau de un magazin ca "Outdoor Man".
Tot nu funcţionează.
Lasă-mă.
Dacă poţi schimba ceva,
nu trebuie neapărat să o şi faci. De exemplu...
Colt .45.
Au acelaşi mecanism proiectat în 1911.
Eu i-aş spune "celălalt prieten al omului".
Luna asta, asemenea pistoale şi multe altele
sunt cu 40% mai ieftine la "Outdoor Man". Treceţi pe la noi,
sau căţeluşul o păţeşte.
Şi am terminat, domnule B.
Salut, Mike.
Uită-te la asta... Ce glumă de câine.
Nu e un câine dacă poate fi ucis de o pisică.
Nu e un câine dacă încape în gura altui câine.
Sau dacă poate fi răpit de un porumbel.
Sau dacă poate fi aspirat accidental.
Uitaţi-vă la voi, cum glumiţi
şi te prefaci că nu eşti supărat din cauza fiicei lui Ed.
Nu e un câine dacă poate...
Cred că am terminat, Ed.
Michael.
E firma mea şi eu sunt şeful.
Şi?
Şi cred că ai dreptate 100%.
Dar n-am vrut s-o dezamăgesc pe Gabriella,
niciodată în viaţa ei n-am fost aproape de ea.
Într-un fel, am vrut să mă revanşez. Înţelegi asta?
Da, înţeleg.
Nu e vorba că are idei proaste.
Dar nu sunt potrivite pentru compania noastră.
Ştiu. Dar e isteaţă, nu-i aşa?
E un copil grozav. Ar trebui să fii mândru de ea.
Mulţumesc, Mike.
Dar e foarte enervantă.
Mama ei era un monstru.
Trebuie să afli cum să scapi de vinovăţie
şi să-i spui "nu".
- Ştiu. Ai dreptate. Voi fi puternic. - Bine.
O să vorbesc cu ea. Mulţumesc.
Bine.
Vii cu mine, Mike?
Gabriella?
Trebuie să vorbim.
Ce e?
E vorba de ideea ta cu modernizarea.
În regulă. Uite la ce m-am gândit...
Nu pot să fac asta.
Gabby, tatăl tău încearcă să spună că nu putem face ca tine.
Ce?
Tati...
Mi-a spus "tati". Nu pot...
E o idee bună,
dar momentan nu e potrivită pentru noi.
Să vedem... Îmi faci o promisiune,
îmi dai speranţe, dar nu o îndeplineşti.
Asta-mi aminteşte de ceva. De copilărie.
E bună. Frumoasă lovitură.
Şi în plus,
nici n-ai avut curajul să-mi spui cu gura ta.
Am încercat, dar n-am ştiut cum să-ţi spun.
Mă simt ca o proastă. Şi am muncit atât...
Trebuia să-mi spui în faţă de la început.
Spune-i că regret că nu i-am spus în faţă.
Spune-i tatălui meu că-i mulţumesc pentru nimic.
Cred că ştiu cum să vă împac.
Ascultă-mă.
Un bichon maltez.
Ed, poţi să vii puţin?
Sigur. Poftim.
Da, Mike.
- Gabriella. - Tată.
V-aţi recunoscut. E un început.
Trebuie să vă reparăm relaţia.
E prea importantă. Ai un singur tată.
Şi ai decât... Câte sunt?
Şase fiice.
Cu cea din război cu tot?
Bineînţeles.
Ideea e că...
Ai adunat multă vinovăţie.
E greu să treci printr-un divorţ. Ai fost un tată bun.
Te-ai descurcat cum ai putut mai bine într-o asemenea situaţie.
Aşa e.
Întotdeauna am ştiut că mă iubeşti,
chiar dacă mama îmi spunea că nu-i aşa.
Ţi-am spus că era un monstru.
Dacă vreţi să lucraţi împreună,
n-o mai trata ca pe o fetiţă.
Mulţumesc.
Şi dacă vrei să te trateze ca pe un adult,
comportă-te ca unul şi lasă smiorcăiala,
şi nu-i mai spune "tati" de fiecare dată când vrei ceva.
Poate uneori profit de sentimentul tău de vinovăţie.
Înţeleg.
Cu toate că ai părăsit-o pe mama şi eu nu mai am încredere în bărbaţi.
Gata. A fost ultima.
Nu trebuia să-ţi dau speranţe dacă nu voiam să-ţi urmez sfatul.
Poate că eu l-am urmat puţin.
Următorul slide.
Eu spun să mai deschidem un site
folosind logo-ul O.D.M., care e o idee foarte bună.
Aşa nu ne îndepărtăm actuala clientelă.
Oricum tinerii pe care voiam să-i atrag
- preferă să cumpere online. - Deci e în regulă?
Ne va permite să ne recontextualizăm
- imaginea... - Să spunem că da.
E grozav. Mulţumesc, Mike.
Nu-mi mulţumi mie, ci tatălui tău.
El a avut viziunea de a angaja o tânără talentată
şi s-o încurajeze. Compania merge mai bine aşa.
Vorbeşti de tine sau de mine?
Hai să nu stricăm momentul.
Fetelor, am nişte veşti.
M-a sunat stăpânul câinelui. Vine încoace.
Cred că e un moment bun să vă luaţi rămas bun.
Haideţi. Ştiaţi că va veni ziua asta.
O fac eu prima.
Mandy, scumpo...
- Scumpo... - Da?
Nu eşti alergică.
Ce?
Te-am minţit timp de 13 ani pentru că...
- ... încercam să te scot din mall. - Ce?
Nu pot să cred.
Ai fost lângă mine azi când am sunat doctorul
- să-mi fac vaccinul. - Păi...
N-aveam de gând să te las să-l faci.
N-o judeca. E greu să fii părinte.
De multe ori trebuie să canalizezi conversaţiile
pentru a evita disputele. O facem tot timpul.
Da. Stai, ce?
Scumpo. Suntem căsătoriţi de 30 de ani.
- Suntem pe ultima sută. - Da...
Ar fi bine să ştii... Chiar îmi place mâncarea chinezească.
Dar nu-mi place să te privesc pe tine cum mănânci...
N-am mai comandat din '87.
Ştiu... Cum îi spune la supa aia?
- Fierbinte şi acră? - Da?
Faci zgomot când o mănânci. E oribil.
Cred că minciuna asta ne-a salvat căsnicia. Haide.
Ştii ceva?
În seara asta comandăm de la Palatul Împăratului.
Muffin... Erai accesoriul perfect.
Erai destul de versatilă pentru a merge cu rochii negre,
dar mergeai şi la blugi cu bluză.
Muffin, o să-ţi fac
cel mai mare compliment pe care-l ştiu, bine?
Mă faci să-mi doresc să mă îmbrac mai bine.
Ia-l.
Ştiu că n-am petrecut mult timp împreună,
dar acele momente au fost speciale.
Eşti cel mai bun lucru pe care l-am cunoscut.
Nici nu mai ştiu cum era viaţa mea înainte de tine.
Nu ştiu ce mă voi face fără tine.
Slavă Domnului că a venit cineva.
Adu câinele.
Salut. Mike Baxter.
Yo. Elliot. Prietenii îmi spun Wenis.
O să-ţi spunem Elliot, bine?
Uite câinele. Cred că ţi-ai făcut griji pentru el.
De fapt, e amuzant.
Nu mi-am dat seama că a dispărut vreo trei zile.
Cum să nu-ţi dai seama că ai pierdut câinele?
Ştii tu. Scorpio.
E o prescurtare de la "stupid"?
Tată, nu-i poţi da câinele.
E câinele lui.
Pare destul de responsabil.
Da, când nu fumez iarbă. Nu?
Gata. Am plecat.
Ne mai vedem.
Poftim. O să fie bine...
Ce?
E câinele altcuiva. Ce vreţi să fac?
Nu putem să-l legăm şi să-l ducem în pivniţă.
Ce vreţi să...
Stai, Wenis!
- Mike? - Da.
- Ai făcut un lucru frumos pentru fete. - Da.
Când e vorba de ceva serios, eşti foarte emotiv.
Să nu spui nimănui, bine?
Ştii că la un moment dat se vor sătura să plimbe câinele.
Ştiu.
Apoi va trebui să-i dăm noi de mâncare şi să strângem după el...
Scumpo, sunt conştient de asta.
Să-i tăiem unghiuţele...
Să sperăm că găsim pe altcineva să facă asta.
E incredibil.
Nu contează cât de mult cresc,
când fac faţa aia, e imposibil să le refuzi.
Noapte bună.
Ce-i aia?
Piciorul meu.
Care-mi linge piciorul meu?
Dumnezeule.
Nu începe... Nu vorbi cu el.
Spune noapte bună, Booshi.
Te iubesc, micuţule Booshi.
Traducerea şi adaptarea : BRiLi @ www.titrari.ro