Suflă, vântule! Crestează-mi obrajii!
Aruncă-ţi, ploaie, şuvoaiele şi uraganele,
până ce ne vei îneca pe toţi!
- Tată! - Ştiu ce vrei, răspunsul e "da".
Poţi s-o iei la facultate pe bunică-ta, cu toată reprezentaţia "Regele Lear".
- O să înnebunesc. - Vrei dopuri de urechi?
Nu din cauza asta. Vreau să fac ceva.
Trebuia să fiu la Stanford, dar stau aici, aiurea.
- Şi şcoala? - Am toate creditele. Nu fac decât fizică.
Poate exact de asta aveai nevoie,
de ceva timp liber să te descoperi pe tine însăţi, călătoriile, aventura.
- Să capeţi puţină experienţă de viaţă. - Grozavă idee.
O să fiu practicantă. Câştig experienţă pe piaţa muncii,
poate la testarea apei...
- Nu la asta mă gândeam, dar... - Mulţumesc!
Suflă cu putere, vântule! Fulgerele-mi sunt fiice!
Fiice... De-aia a înnebunit regele Lear.
Alo?
Perfectă sincronizarea. Mama preda azi trei cursuri de artă dramatică în salon.
Stai, ce-i cu studioul ei?
E inundat. Repetau scena furtunii din "Regele Lear"
şi lucrurile au scăpat din mână. Aminteşte-mi să verific la asigurări.
- Ce avem, Lanie? - Laura Cambridge, 28 de ani.
A găsit-o poliţia rutieră pe scaunul din dreapta.
- Cauza morţii? - A fost strangulată aseară între 20 şi 22.
Vânătăile astea arată că a fost strânsă de gât.
Tipul a atacat-o de la spate, cu destulă forţă încât să-i rupă osul hioid.
"Tipul"? Deci avem un martor?
Nu, dar ca s-o omoare aşa de rapid, sigur a fost un tip mai înalt şi mai greu.
- N-a fost însă agresată sexual. - A fost strangulată în maşină?
Criminaliştii n-au găsit urme de luptă.
Se pare că i-a fost aruncat cadavrul aici postmortem.
- A cui e maşina? - Nu-i a ei.
Ea nu avea permis.
Ryan verifică numerele, să-l găsească pe proprietar.
- Şi poşeta? - Era în tomberon, cu bani în ea.
- Telefon mobil? - N-am găsit.
- Care fată de 20 de ani nu are un celular? - Poate e din secta Amish.
Salut. Am verificat numerele maşinii.
- Şi... - Ce-i?
- E din parcul auto al primăriei. - Al primăriei?
Crede-mă, vom rezolva totul.
- Ea e victima? - Da. Laura Cambridge.
- O recunoaşteţi, domnule primar? - Cei de la personal ştiu mai bine.
- Dar nu cred că are vreo legătură cu noi. - Mă scuzaţi că trebuie să vă întreb,
unde aţi fost aseară între orele 20 şi 22?
- E printre cei mai buni poliţişti, nu? - E cea mai bună.
Da, mi-ai spus.
Am fost la o gală de strângere de fonduri, cu vreo 50 de oameni.
- Vă voi da numele lor. - Mulţumesc. Şi maşina?
Era una din cele folosite de oamenii mei la eveniment.
Se pare că unul din ei a declarat-o furată aseară.
Rămâne între noi?
Oamenii cu care am fost aseară îmi sunt foarte apropiaţi.
Avem un comitet în care am discutat să candidez la postul de guvernator.
Nu vreau să fac asta public.
Voi face tot ce pot să păstrez discreţia.
Mersi. Sper să fii şi tu acolo, Rick.
Am o seară specială cu Alexis, dar am trimis un cec.
Mulţumesc.
Ştiu că mai ai multe întrebări.
Şeful meu de cabinet, Brian Shay, îţi va răspunde la toate.
Ascultă aici, Jack. Ascultă.
Ai cam schimbat macazul, dar dacă-mi vii cu încă trei voturi în consiliu,
îţi trimit elicopterul.
Eşti poliţista, nu?
- Da. - Ia loc.
- Jordan, nu mai am nevoie de tine. - Vă las să discutaţi,
dar Rick, poate vrei să vezi proiectul noii biblioteci.
- Nu ne-ar strica puţin sprijin. - Orice pentru biblioteca publică.
Ţi-am făcut deja treaba de teren, doamnă detectiv.
Maşina a fost luată de Elizabeth Watson, şefa de la relaţii publice.
Când a vrut să plece de la gală, aseară, a observat că lipsea.
- Iată declaraţia ei. - Cu tot respectul, domnule Shay,
anchetele poliţiei le fac poliţiştii.
Din păcate, morişca zvonurilor de la ştiri se mişcă mai repede decât voi.
Trebuie să-mi iau măsurile de precauţie înainte să devină public.
Asta mi-e meseria.
Meseria mea e să-l găsesc pe ucigaşul Laurei,
aşa că poţi sau nu să te superi,
dar îi voi lua personal declaraţia doamnei Watson.
Voi avea nevoie de declaraţii de la tot personalul
dacă o cunosc pe victimă sau nu.
Dă-i drumul. Dar crede-mă, îţi pierzi timpul.
E timpul meu. Acum am o treabă de rezolvat.
Şi eu. Să fie clar: primarul Weldon e prioritatea mea.
N-am de gând să-i las duşmanii să profite de asta
şi să distrugă tot ce-am clădit.
Are dreptate. Dacă se află şi încă n-au răspunsul pregătit,
- ...vor fi pe prima pagină a ziarelor. - Oricum va fi totul pe prima pagină.
Dacă vor să-şi diminueze pagubele, ar trebui să mă lase să-mi fac treaba.
Să dea înapoi? Ăştia-s politicieni.
Nici la restaurant nu comandă ceva fără două compromisuri şi un ultimatum.
Beckett, vino în biroul meu.
Ce-ai aflat de la primărie?
Cea care a raportat furtul maşinii are alibi pentru întreaga seară
şi nimeni din biroul primarului n-o cunoştea pe victimă.
Deci legătura ei cu maşina ar putea fi doar o coincidenţă?
Foarte posibil.
Castle e prieten cu primarul, nu?
Domnule?
Anchetele astea sunt ca jongleriile cu dinamită.
O singură greşeală şi-ţi explodează în faţă.
Mă descurc.
Foarte bine, doamnă detectiv. Nu doar eu sunt cu ochii pe tine.
- Despre ce-a fost vorba? - De politică...
- Şi de legătura ta cu primarul. - Ce contează? Ştim că nu-i implicat.
- Ce-i? - Are dreptate. Eşti subiectiv.
Eu sunt subiectiv? Ştii cu cine a votat Gates la ultimele alegeri?
Pun pariu că nu cu Weldon.
Espo, cum stăm cu maşina?
Am verificat. A fost luată la ora 17 şi declarată furată după miezul nopţii.
- Deci a fost furată de pe stradă. - Aşa se pare.
Deci orice legătură cu primăria este doar o coincidenţă.
Ryan, ce zice factura telefonică a victimei? Ceva apeluri la primărie?
Niciun apel, fiindcă Laura nu avea celular.
Cărţile de credit nu erau folosite de şase luni.
Nici celular, nici cărţi de credit? Parcă ar fi din alt secol.
- Pare bună teoria cu secta Amish. - Bine-ar fi să fie aşa simplu.
- Dar cred că se întâmpla altceva. - Cum adică?
Laura era profesoară de literatură la Universitatea Hudson.
Era în plină ascensiune în domeniul ei până acum şase luni.
- Ce s-a întâmplat acum şase luni? - Şi-a dat demisia fără un motiv anume.
Colegii spun c-a rupt orice legături cu ei, şi-a desfiinţat telefonul şi cardurile.
- De ce? - Nu ştie nimeni. Parcă ar fi păţit ceva.
N-am mai găsit decât slujbe temporare la fast-food,
la spălătorie şi la o firmă de curăţenie. Parcă nu-şi mai putea păstra serviciul.
Din profesoară a ajuns îngrijitoare? Ca în "Good Will Hunting", dar pe dos.
- Poate va face lumină familia ei. - I-am găsit ruda cea mai apropiată.
- Avea o soră. Vine acum încoace. - Continuaţi să-i cercetaţi viaţa,
poate aflăm unde era în noaptea morţii. Eu merg cu Castle la apartamentul ei
să văd dacă aflăm cu cine era.
Era cam retrasă. Plătea la timp. Asta-i tot ce contează.
- Ăla-i al meu! Mi-ai luat lucrurile! - Nu ca dobitocii ăştia.
Mă scuzaţi, doamnă ofiţer, domnule...
Terminaţi cu ţipetele!
"Ofiţer şi gentleman". Aşa s-ar putea numi blog-ul nostru.
Blog-ul? Să mă ajuţi ca la rapoartele pe care trebuie să le scriu?
Presimt că l-aş scrie singură.
- Nu sunt urme de luptă. - Nici de televizor sau de computer.
Ciudat, nu?
Numai chiriaşi rău platnici pe aici.
Dacă vă plictisiţi, vă umplu eu rapid câteva celule.
Când aţi văzut-o ultima oară pe Laura?
- Aţi văzut-o ieri? - În timpul zilei.
Lucra noaptea. A plecat la serviciu pe la 17.
- Ştiţi unde lucra? - Undeva unde era plătită. Atât ştiu.
- Aţi văzut-o vreodată cu prieteni, iubiţi? - Nu.
Am văzut însă aseară un tip care pleca de la ea.
- La ce oră? - Pe la 21.30.
- E în intervalul când a fost comisă crima. - Vă amintiţi cum arăta?
Cam la 1.83 m, alb, brunet.
N-a pomenit de nimeni care să arate aşa. Nu se întâlnea cu nimeni.
Mulţumesc. Am încercat s-o combin cu câţiva tipi, dar nu era interesată.
Sora ta avea relaţii cu primăria sau cu politicienii locali?
Nu cred.
- Erai apropiată de ea? - Am fost.
Îmi spunea tot. Apoi, cu şase luni în urmă, nu m-a mai sunat.
A renunţat brusc la toată viaţa ei.
Şi-a dat demisia, s-a mutat din apartamentul din Upper West Side.
- În magherniţa aia. - Ai idee de ce?
- Când ai vorbit cu ea ultima oară? - Acum trei zile.
- M-a sunat de ziua mea. - De unde te-a sunat? N-avea telefon.
Nu ştiu, dar era supărată.
Zicea că are necazuri din cauza unor treburi de la serviciu.
- Ţi-a spus de ce? - Nu, zicea că-i prea periculos să ştiu.
Deci, Laura a lăsat o poziţie de prestigiu la o universitate pentru o magherniţă
şi o slujbă de noapte care i-a adus atâtea belele încât a fost ucisă.
În ce naiba se băgase?
Dacă tipul care a fost la ea acasă e ucigaşul, înseamnă că o căuta.
- Poate s-a dus s-o caute la serviciu. - Deci acolo a fost văzută ultima oară vie.
Am aflat unde lucra!
Înregistrările bancare arată că a primit de curând nişte bani de la firma DAG.
Am avut de căutat la Registrul Comerţului, dar am găsit-o în cartierul Bowery.
Să mergem.
Aici. Camera 250.
Oare cu ce se ocupă firma asta? Muncă la negru, spălare de bani?
Nu, te rog.
- Ai auzit? - Opreşte-te, mă doare.
Bobby? Opreşte-te!
- Poliţia! - Sunt o şcolăriţă rea.
- E un birou, atât. - În care lucrează doar femei?
Da, iubire, aici sunt.
- Ce naiba-i aici? - Cred că-i ceva cu 4.99 $ minutul.
Nu-i vorba de muncă la negru. Ci de sex.
Da, da, Murray, aşa!
CASTLE Sezonul 4 Episodul 12
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com
Auzi sunetul tocurilor care vin spre tine, James?
La o fermă, nu-i niciun bărbat în jur.
- Vrei să stai şi... - O fată vampir care te ţine la pământ
cât îţi sug...
Laura era una din favoritele mele. Dulce, deşteaptă, amuzantă.
Venise doar de câteva luni, dar era deja una din cele mai populare zeiţe.
- Nu-mi vine să cred că a murit. - Aseară a preluat apeluri?
Nu, şi-a luat liber. Zicea că are o treabă.
Laura a spus surorii ei că avea necazuri la serviciu, că se întâmplase ceva.
Nu ştiu să se fi întâmplat nimic. În ultimele zile era mai distrată, atât.
În calitate de şefă... de director sexecutiv,
ai remarcat ceva conflicte între ea şi colege?
N-a spus nimic. Dar se înţelegea bine cu fetele.
- Nimeni nu s-a plâns de ea. - Ţi-a zis de ce a venit să lucreze aici?
- Cum adică? - Mi se pare ciudat.
Era profesoară, avea o carieră promiţătoare şi, brusc, vine la "linia fierbinte".
Poate îi plăcea. Avem de toate aici, doamnă detectiv.
Studente, actriţe, mămici. O contabilă o făcea fiindcă îi plăceau provocările
şi o excitau.
Ai un sentiment de putere când un client te doreşte.
E posibil ca vreun client să fi devenit obsedat de ea?
Dragă, noi trăim de pe urmă obsesiilor.
Îi puteau afla identitatea reală, o puteau contacta?
Nici vorbă. Toate fetele sunt anonime.
Clienţii nu le pot contacta direct. Sună în centrală şi toate apelurile
sunt direcţionate la fete de către dispecer.
Eu trebuie să iau numele şi numărul cardului clientului
şi apoi să-l direcţionez către fete.
- E ora 15. Mereu e aşa aglomerat? - Sigur.
Unii bărbaţi se scoală dimineaţa, alţii după amiază.
Spune-le că e mai ieftină cafeaua.
Nu-i vorba doar de sex. Asta nu înţeleg mulţi oameni.
Sună bărbaţi, dar şi femei şi caută o eliberare.
- Uneori de natură sexuală, dar alteori... - E terapie.
- Aşa am auzit şi eu... - E adevărat.
Laura era o zeiţă de succes nu doar datorită limbajului sexy,
ci fiindcă ştia foarte bine să asculte.
Poate că asta a ucis-o.
- Ţi-a cerut să-i blochezi vreun client? - Nu.
Avea ceva probleme la serviciu? Despre care nu-i putea spune şefei?
- Nu. Ea... - Ea ce?
- Sarah? - Îmi pare rău. Îmi pare aşa de rău!
- Din vina mea a murit. - Cum? A aflat vreun client cine era?
Nu. Exact pe dos. Laura a venit la mine acum o săptămână.
Voia datele de contact ale unui client.
I-am spus că regulamentul nu permite, dar era disperată.
Spunea că-i o problemă de viaţă şi de moarte.
Dă-ne numele acelui client.
- Edgar Navarro? - N-am făcut nimic!
- N-aveaţi dreptul să mă târâţi aici! - Nu? Unde erai aseară între 20 şi 22?
Despre ce e vorba?
- O cunoşti pe femeia asta? - Uite ce-i...
Nu ştiu ce v-a zis, dar am discutat şi atât.
- N-am făcut nimic ilegal. - Şi atunci de ce-i moartă?
- Poftim?! - Ştim că te-a sunat, Edgar.
- Ştim că v-aţi întâlnit. - Nu-i cum crezi, avea nevoie de ajutor.
- Ce fel de ajutor îi puteai da tu? - Ştiu din puşcărie să repar computere.
De-aia m-a sunat Laura. Voia să-i copiez nişte înregistrări digitale de pe un hard,
dar nu ştia cum să le "spargă". Îmi trebuiau extensiile fişierelor.
- A zis că le va lua şi mă sună s-o ghidez. - Dar n-avea celular, Edgar.
Ba da. Ăsta-i numărul.
- Ţi-a zis de ce voia să copieze fişierele? - A spus că a auzit ceva la telefon,
ceva ce n-ar fi trebuit. Ceva rău.
Voia o copie drept dovadă.
N-a spus nimic despre un apel care a supărat-o sau a neliniştit-o?
- Nimic. - N-a cerut nicio copie a înregistrărilor?
Nu. Mie ar fi trebuit să-mi ceară. Camera asta e încuiată, doar eu am cheia.
Broasca e spartă.
- Bine... - Hard-diskul a dispărut.
Erau toate înregistrările noastre din ultimele două luni.
- Când ai fost ultima oară aici? - Dimineaţă. Totul era bine.
- Cred că s-a întâmplat nu demult. - A fost cineva în biroul tău azi?
Da... un tip de la compania de gaze.
Zicea că-i o scurgere în clădire, din cauza construcţiilor.
- Îl poţi descrie? - Cam 1.83 m, alb, brunet.
- Cel ce-a fost la Laura în noaptea morţii? - Ce naiba era pe înregistrările alea?
Orice ar fi fost...a meritat să ucidă.
Cum merge cazul cu fata de la linia erotică ce ştia prea multe?
E un thriller de genul "The Conversation" sau "Blow Out".
Toată lumea vrea înregistrările alea şi secretele.
- Foarte misterios. - Nu-i singurul mister.
De ce o femeie ca Laura, profesoară, educată, îşi lăsă baltă viaţa
pentru nişte slujbe josnice, care culminează cu linia erotică?
- Nimic nu se potriveşte. - Cine a sunat-o?
Puteţi depista un apel chiar dacă n-aveţi înregistrările, nu?
Am obţinut toate apelurile date în turele Laurei,
dar e ca şi cum am căuta acul în carul cu ace.
- Alo. - Domnule Castle...
Mă mai ţii minte? Te-am sunat şi altădată.
- Pentru siguranţa detectivei Beckett. - Îmi amintesc.
Domnule Castle, se pare că trebuie să mai discutăm o dată.
Chiar e acelaşi tip care te-a sunat în legătură cu Beckett?
- Sigur e el. - Moartea fetei are legătură cu mama ei?
- Probabil, altfel de ce m-ar fi sunat? - Ce-a spus?
A zis că-s implicate forţe mult mai puternice decât ne dăm seama.
Nu-i vorba doar de o linie erotică.
Ceea ce a auzit Laura în seara aia a atras atenţia cuiva important.
- Nu-nţeleg ce trebuie să faci tu. - Nu ştiu.
Mi-a dat un număr la care să-l sun dacă am nevoie.
A zis că voi şti când e cazul.
- Îi spui lui Beckett? - Ce să-i spun? "Ştii, Kate, "
"am primit apeluri de la un personaj dubios"
"să nu te bagi în cazul morţii mamei tale, să nu te ucidă şi pe tine"?
Da, bine.
Stai aşa. Ce-ai spus?
Nu, nu mănânc.
Mersi.
Salut! Ai ajuns la ţanc. Mulţumesc.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
- Ce-am mai aflat? - A sunat Lanie.
A găsit nişte fibre în gura şi în esofagul Laurei.
Sunt fibre de caşmir bej, cel mai probabil de pe mâneca hainei ucigaşului.
Caşmir bej. Înseamnă că restrângem cercul suspecţilor
la bărbaţi bogaţi cu gusturi fine.
- Deci eşti şi tu suspect? - Alexis e alibiul meu.
- Ce-i cu tipul de la gaze? - Surpriză, nu lucrează la gaze.
Poliţiştii n-au găsit nicio dovadă la biroul "Sună o zeiţă".
Dar am luat ceva de acolo
şi anume copioasele registre telefonice de vreo 200 de pagini.
Doamnele au căutare. M-am uitat prin ele toată dimineaţa.
- Încercând să găsesc apelurile Laurei. - Vreun apel de la biroul primarului?
- Parcă ziceai că nu e implicat. - Încerc să fiu conştiincios şi imparţial.
Nu încă. Dar sectorul privat este bine reprezentat.
Sunt apeluri de la Metropolitan, bănci, câteva case de brokeraj binecunoscute.
Nu-i de mirare că economia se prăbuşeşte.
Mă scuzaţi. Ce ai aflat?
Ascultă, dacă apare ceva şi e legat fie de rănirea lui Beckett,
fie de asasinarea Johannei Bckett, îmi spui imediat?
- Voi credeţi că are legătură... - Nu.
Doar eu. Beckett nu ştie şi nu vreau să ştie.
- De ce crezi că are legătură? - Vreau să verific toate pistele.
- Mulţumesc. - Băieţi...
Poliţiştii au găsit un şofer de taxi care a recunoscut-o pe Laura.
Spune că acum două zile a dus-o la postul de televiziune Gotham 11.
Un post de televiziune!
- De ce s-ar duce la televiziune? - De ce s-ar băga în afaceri cu sex?
- De ce-ar face tot ce-a făcut? - Să sperăm că găsesc nişte răspunsuri.
Am verificat numărul de mobil de la Edgar Navarro.
Telefon cu cartelă preplătită. Laura l-a activat acum şase zile.
A dat un telefon lui Edgar şi altul unui agent în ziua în care a murit.
- Unui agent federal? - Nu, unui editor. Trevor Hanes.
E iraţional de tragic. Laura era o scriitoare incredibil de talentată.
Eraţi editorul ei?
A devenit clienta noastră acum şase luni, în baza promisiunii unei cărţi uluitoare.
Ce subiect?
Un rechizitoriu nimicitor al inechităţii societăţii văzut de muncitorul sărac.
O vedere contemporană a traiului celeilalte jumătăţi.
O tânără privilegiată renunţă la tot pentru viaţa sub pragul de sărăcie.
De aceea şi-a luat slujbele, pentru documentare.
- Treaba merge de la sine. - Vrem să vedem copia manuscrisului.
Investigaţiile ar fi putut duce la moartea ei.
Nu există. Cel puţin eu n-am văzut-o.
De altfel, nu cred că a fost ucisă
din cauza polemicei ei anticapitaliste.
- Ce vrei să spui? - La începutul săptămânii a sunat
şi a spus că a dat peste o poveste mult mai explozivă,
un scandal în care e implicat un newyorkez cunoscut şi puternic.
A spus că va zgudui oraşul din temelii.
- Ce newyorkez cunoscut? - N-a spus.
Am presupus că e o prezentare a următoarei cărţi.
- Urma să discutăm săptămâna aceasta. - Mă scuzaţi.
- Salut, Espo. Care-i treaba? - Sunt la Gotham 11.
Trebuie să vezi ceva. Pat McConnell, amicul Laurei din facultate.
- Spune-i şi ei. - N-am văzut-o pe Laura de ani.
Acum câteva zile m-a sunat să-mi spună că trebuie să vadă o filmare brută
făcută de noi pentru proiectul la care lucra.
I-am aranjat ceva aici. A stat peste opt ore.
La un moment dat a adormit. Am venit să văd ce face şi avea ochii închişi.
Despre ce era vorba?
Filmare alternativă a primarului Weldon, întâlniri ale consiliului municipal.
- Culise ale conferinţelor de presă. - Scandal cu un newyorkez puternic.
Priviţi ultimele benzi la care se uita.
E conferinţa de la gală. Am fost acolo anul trecut.
- Priviţi fata din lateralul ecranului. - E Laura.
E imposibil. A spus că n-o cunoaşte.
Uite cu ce e îmbrăcat primarul. Haină maro deschis, pare să fie caşmir.
Haina pe care a purtat-o ucigaşul.
Beckett, îl cunosc pe acest om. Îl cunosc de 12 ani. Nu e criminal.
- N-ai de unde să ştii. - Ba da, ştiu.
- A minţit că n-o cunoştea pe victimă. - Stătea lângă ea.
Nu înseamnă că o cunoştea. Ştii câţi oameni întâlneşte zilnic?
Te aştepţi să şi-i amintească pe toţi?
Eu îmi amintesc de toţi cei care vin la autografe?
- Eşti părtinitor. - Sigur că sunt părtinitor.
Robert Weldon e un om bun.
Chiar şi oamenii buni fac greşeli. Avea acces la maşină.
Ajutorul lui spune că a plecat la ora 21:00.
- Exact în intervalul crimei. - Bine. Ce motiv are?
- Nu ştiu încă. - Atunci dă-i o şansă.
Fiindcă în momentul în care îl acuzi, cariera lui s-a terminat.
Ce veşti mai ai?
Avem câteva piste promiţătoare. Sper să aflu ceva concret în curând.
Ai mai aflat ceva despre victimă? Să facă legătura între ea şi primărie?
- Nu, nu încă. - Bine, doamnă detectiv.
Dacă apare ceva, mă anunţi.
- Super. Acum sunt mincinoasă. - Ştii ce cred?
Ea speră să fie el. Dacă el dispare, dispar şi eu.
Castle, nu se poate să te pui în centrul acţiunii.
- Unde pleci? - Trebuie să aflăm motivul lui Weldon.
Gates n-o să mă lase să cer mandat pentru haină fară motiv.
- Zău? Pe asta te bazezi? - Ce vrei să fac, Castle?
Ştiu că e prietenul tău, dar dacă a ucis fata aia...
- N-a ucis-o. - Atunci lasă-mă să dovedesc.
- Ryan? - Mulţumesc pentru ajutor.
- Mai e ceva pe filmare? - Da.
Când am văzut-o pe Laura, purta un ecuson de voluntară
pentru strângerea de fonduri.
Făcea parte din personalul primarului la eveniment.
Nu înseamnă că o cunoştea.
Ryan, mergi cu mine. Castle, îmi pare rău, nu poţi fi obiectiv,
aşa că voi continua singură.
Nu ştiu dacă primarul şi Laura Cambridge s-au cunoscut.
Nici eu nu ştiu prea multe despre ea. N-a stat aici prea mult.
Am angajat-o pe Laura ca voluntară acum o săptămână.
- După câteva zile am concediat-o. - De ce?
A fost prinsă copiind fişiere confidenţiale.
- Ce fel de fişiere? - De contabilitate.
Ştiţi de ce o interesau acele fişiere?
- Domnişoară Park? - E delicat.
- N-am voie să vorbesc despre asta. - O femeie a fost ucisă.
Noi încercăm să aflăm de ce.
Puteţi vorbi cu noi aici sau putem merge la secţie.
Am descoperit de curând nişte discrepanţe în contabilitate.
- Am aflat că lipseau nişte bani. - Câţi?
2.3 milioane de dolari.
Are loc o anchetă internă.
Această anchetă îl priveşte pe domnul primar Weldon?
Mulţumesc.
Biroul procurorului general confirmă că primarul este subiectul anchetei.
Căutam un motiv şi iată-l... de 2.3 milioane de dolari.
Weldon şi-a delapidat propria campanie. Cineva trebuie să-i fi spus Laurei
în timpul şedinţelor şi ea s-a decis să investigheze.
Când a găsit suficiente dovezi să-l demaşte pe primar, el a ucis-o.
- Ai de gând să-i spui? - Trebuie.
- Îl va distruge pe Weldon. - Da, ştiu.
Şi după ce pleacă el, prima ei grijă va fi să scape de Castle.
Ştiu.
- Eşti sigură? - Da, domnule. Dar în momentul
în care cer mandat pentru haină, totul devine public.
- Şi? - Toată lumea va şti
că primarul Weldon este o persoană de interes.
- Şi nu e? - Ba da, dar...
dacă mă înşel? I-aş putea ruina cariera.
Suntem... însărcinaţi de oraşul New York
să-i protejăm oamenii. Câteodată această sarcină are un preţ.
Ştiu cum mi se spune, doamnă detectiv..."Iron Gates".
Aud şi eu ce se şopteşte. "E de la Interne. Urăşte poliţiştii".
Adevărul e că eu iubesc poliţiştii.
Tatăl meu a fost poliţist. Unchii mei au fost poliţişti.
Dar pe sergentul care mi-a atacat partenerul de la patrulă...
cine-l trage la răspundere?
Noi.
Du-te la primar, fă-l să-ţi predea haina de bunăvoie pentru testarea fibrelor.
Spune-i că numai aşa totul rămâne între noi.
Dar dacă refuză, obţii mandatul
şi îţi faci munca, indiferent de preţ.
- Te duci la Weldon? - Da.
Aş vrea să vin cu tine. Cred că pot să te ajut.
- Eu nu cred. - Am auzit ce-ai spus. Serios.
Şi cred că pot într-adevăr să fiu de ajutor.
Joc poker cu el. Ştiu când merge la cacealma.
Şi dacă va trebui să-i forţez mâna, atunci mă mai ajuţi?
Nu cred că e vinovat. Dar dacă este, vreau să ştiu.
Asta mă face obiectiv.
Domnule, nu trebuie să vorbiţi cu ei. E treaba mea.
Nu-i nimic, Brian. Nu trebuie să mă aperi.
N-am făcut nimic rău.
Te rog. Mulţumesc. Mulţumesc.
Domnule primar, vă mulţumesc că vorbiţi cu noi.
Părea că nu am de ales.
Ultima dată când am vorbit aţi spus că n-o cunoaşteţi pe Laura Cambridge.
- Aşa este. - Şi totuşi, iată-vă lângă Laura,
voluntară în campanie.
O recunosc, dar îmi amintesc de ea la modul general.
A fost acum câteva seri. A încercat să vorbească cu mine, dar...
- A vorbit cu dvs? - Nu, am fost tras imediat.
Trebuia să vorbesc cu donatorii. A spus că voia să vorbească cu mine.
- Dar circumstanţele au împiedicat-o. - Deci n-ai vorbit deloc cu Laura?
- Nu. - Nici la telefon?
Nici. Sincer, după seara aceea nu m-am mai gândit la ea.
În această fotografie purtaţi o haină de caşmir bej.
Am dori s-o predaţi poliţiei pentru testare.
Cu tot respectul, va trebui să refuz.
- De ce? - Robert...
dă-i haina. E în interesul tău.
- Mi-e teamă că nu pot s-o fac. - De ce?
N-am nimic de-a face cu asasinarea Laurei Cambridge,
nici cu furtul de bani de la campania mea
sau cu orice lucru de care am fost acuzat în ultimele două zile.
Voi credeţi că totul e o coincidenţă?
Nu. Exact asta au vrut, să veniţi peste mine,
aşa că nu vă dau haina.
Există o conspiraţie împotriva mea şi n-am s-o sprijin de bunăvoie.
Ce conspiraţie?
Nu crezi că e ciudat că toate astea se petrec
când vreau să candidez la postul de guvernator?
Rick, sunt obişnuit să am duşmani.
Dar acesta este un efort organizat de a mă distruge.
Aşa că în momentul acesta n-am încredere în nimeni.
Are un motiv bun să nu dea haina.
Da, vina.
O conspiraţie. E chiar atât de incredibil?
Laura a aflat despre ea şi a încercat să-l prevină.
Sau ea şi Weldon au vorbit.
Ea l-a încolţit cu ce ştia şi el a ucis-o.
Cred varianta cu conspiraţia. Îl cunosc pe Weldon.
Şi el te cunoaşte. Conspiraţii, intrigă...exact ce-ţi place.
Este chiar genul de poveste de care tu ai fi interesat.
Nu înţeleg. Sugerezi că mă manipulează?
Sugerez să iei în considerare posibilitatea.
Trebuie să urmez procedura. Nu a predat haina de bunăvoie,
trebuie să obţin ordin judecătoresc.
Dacă se duce vorba că poliţia îi cercetează hainele în legătură
cu cazurile de delapidare şi crimă, cariera lui e terminată.
- Nu şi dacă e nevinovat. - Glumeşti?! Kate, asta e politică.
Percepţia e realitate. Adevărul nu va conta.
Ce-ar trebui să fac, Rick?
Nu pot să nu mai fiu poliţistă doar fiindcă e supărător.
Nu, nu. Dar ai putea să aştepţi.
- Să aştepţi altceva, alt indiciu. - Şi haina să dispară?
Crezi că eu nu ştiu care e miza? Crezi că eu vreau s-o fac?
- Atunci n-o face. - N-am de ales.
Biroul meu cooperează pe deplin la ambele investigaţii.
Iar eu sunt sută la sută încrezător că o anchetă completă şi amănunţită
va demonstra că nu sunt vinovat de absolut nimic.
- Încă îl mai crezi? - Da.
Ai mai trecut prin asta cu un prieten.
Ai crezut în Damian Westlake care e în închisoare pentru crimă.
Eu şi Damian am copilărit împreună. Credinţa în el ţinea de afecţiune.
Experienţa îmi spune că Weldon e nevinovat.
Că ceva nu e deloc bine în toată această situaţie.
În cazul acesta, poate că e timpul să suni un prieten.
Rămâi pe loc, domnule Castle.
Acolo e bine.
Ştii că Weldon nu e responsabil de toate astea.
De aceea ţi-ai oferit ajutorul.
Are dreptate în legătură cu conspiraţia, nu-i aşa?
Nu se înşală.
Şi eu ce să fac? Cum să-l ajut?
Ascută dovada. Asta a făcut Laura.
Nu, am privit filmarea cu Laura şi primarul de o sută de ori.
- Nu e nimic pe ea. - Ascultă ce-am spus, domnule Castle.
L-am întâlnit pe Weldon de câteva ori înainte.
Mi-a plăcut.
- Nu i-ai creat tu problemele. - Nu.
Doar am pus gaz pe foc.
Beckett.
Îţi mulţumesc.
Nu eram sigur că vei veni, având în vedere cum ne-am despărţit.
Nu pot să-mi cer iertare pentru că îmi fac treaba, Castle.
Nici nu ţi-aş cere.
- De ce m-ai chemat aici? - Pentru că am avut o revelaţie.
Tot timpul am căutat dovezi... când ar fi trebuit să ascultăm.
Totul a început când Laura i-a spus lui Edgar Navarro că a auzit ceva,
ceva ce n-ar fi trebuit.
Noi scriitorii îl numim "incidentul provocator".
Cel cu care vorbea, ceea ce a auzit, astea au dus la asasinarea ei.
Ce mai contează? Hard-diskul s-a furat, înregistrarea a dispărut.
Nu vom şti niciodată ce a auzit ea la telefon.
Nu, dar am putea să aflăm de la cine a auzit.
Îţi aminteşti... cum a adormit Laura
la Gotham 11 privind filmarea?
Îşi închisese ochii.
Nu privea filmarea, o asculta.
Încerca să identifice vocea apelantului?
Am pus-o pe Sarah, dispecera zeiţă, să asculte benzile.
El e, sunt sigură. Era unul din clienţii ei obişnuiţi.
Arată-i cine.
- Cât trebuie să mai stau aici? - Primarul?
Încă 20 de minute şi ne întoarcem la birou...
- El. - Jordan Norris.
Adjunctul şefului de cabinet al primarului.
Domnule Norris, ne-ai spus că n-o cunoşteai pe Laura Cambridge.
- Aşa este. - Bunica ta în vârstă de 89 de ani,
Greta Markenson o cunoştea. Conform înregistrărilor telefonice,
Laura a primit numeroase apeluri telefonice de la ea.
Biata Greta părea cam nebunatică
până ne-am dat seama că tu stăteai în apartamentul ei.
Poate că am apelat la serviciul acela din când în când,
dar n-am ştiut cu cine vorbesc. Cum aş fi putut?
Ajungem şi acolo. Între timp, ţi-am verificat telefonul
şi ai trimis acest mesaj către un telefon cu cartelă acum o lună.
Pentru majoritatea ar părea o serie de numere la întâmplare.
Aşa că am cercetat. Sunt numerele unui cont bancar
pentru primarul Weldon şi campania sa.
Cont pe care cineva putea să-l folosească
în aşa fel încât primarul să pară că delapidează bani.
Omul care a avut încredere în tine... şi tu l-ai vândut.
Ce ţi-au dat, Jordan? Ce ţi-au promis?
Am crezut că e vorba numai de bani.
N-am ştiut că încercau să-l distrugă.
Şi când ai aflat că l-ai trădat pe omul pentru care lucrai,
ai avut remuşcări, nu?
Atât de multe încât într-o seară, după prea multă tequila,
ai sunat-o pe Laura şi i-ai spus tot.
N-ai vrut, dar ea ştia atât de bine să asculte.
Era anonim. Trebuia să nu se afle.
Dar s-a aflat. Ea era scriitoare şi tu i-ai dat subiectul vieţii ei.
Aşa că te-a găsit. Şi te-a luat la întrebări.
Urma să facă public totul despre tine, despre prietenii tăi.
- Era necesar să fie oprită. - Am vorbit cu portarul tău, Jordan.
Ştim că a fost la tine în seara aceea.
Bine. A fost acolo. Dar a plecat după 20 de minute.
- N-am omorât-o. - Nici nu trebuia.
Nu trebuia decât să suni la acelaşi telefon cu cartelă,
iar cel care a răspuns a trimis un om,
un om fără faţă,
care a omorât-o pe Laura Cambridge.
Apoi a intrat la ea în casă şi la serviciu
şi a distrus toate dovezile pe care le avea.
Al cui a fost telefonul, Jordan?
Voi nu înţelegeţi. Oamenii ăştia...
sunt mai periculoşi decât credeţi.
Eşti pasibil de 20 ani de închisoare.
Îţi ofer o scăpare.
Pe cine ai sunat? Vreau un nume.
Pe cine ai sunat?
Un nume, Jordan.
- Spune-l. - Bine.
Persoana pe care am sunat-o a fost...
Mereu la fel. Prefer să nu i se mai pună întrebări clientului meu.
- Clientul tău? - Domnule Norris, sunt Bill Moss.
De acum înainte, te rog să nu vorbeşti cu nimeni decât în prezenţa mea.
- Am fost angajat să te reprezint. - De cine?
Să plecăm.
Se pare că primarul a scăpat cu bine.
- Justiţia a izbutit. - Nu şi pentru Laura Cambridge.
L-am acuzat pe domnul Norris de înlesnirea actului criminal.
- Tot e ceva. - Jordan Norris e un pion.
Îi vreau pe cei care-l controlează.
E un joc de durată, Kate. Joacă-l piesă cu piesă.
De ce să-ţi abandonezi toate planurile?
- Toate acuzaţiile au fost retrase. - Pentru unul care-şi ucide personajele,
ai în tine un optimism ciudat şi îndârjit. Dar nu.
Nu pot candida ca guvernator în doi ani, nici ca preşedinte în şase.
Acel vis... s-a sfârşit.
Trebuie să se poată face ceva. Eşti nevinovat.
Puţin cam prea nevinovat. Acum îmi dau seama că există oameni
care controlează tot ce mişcă în acest oraş şi dincolo.
N-am vrut să joc cu ei, aşa că m-au scos din joc.
S-a decis. Până aici pot merge.
Acum ce-ai să faci?
Am să fiu în continuare un primar minunat
pentru cel mai grozav oraş din lume.
De ce m-ai căutat, domnule Castle?
- Cazul este rezolvat. - Rezolvat?
Cum e rezolvat? Cineva a încercat să-l distrugă pe primar
şi vreau să ştiu cine.
Crede-mă când îţi spun că nu te priveşte.
Mă priveşte dacă e vorba de Beckett sau asasinarea mamei ei.
Eşti scriitor, termină propoziţia...
Dacă Weldon ar fi plecat de la primărie...
Eu aş fi plecat de la secţia 12.
Atunci cine o mai împiedică pe Beckett să-şi bage nasul unde n-ar trebui?
Cine o fereşte de necazuri?
Ai făcut-o pentru protecţia ei?
De ce?
Joci şah, domnule Castle?
Sunt situaţii în care un pion bine plasat
e mai puternic decât un rege.
- Am numărul dacă vreau să te caut. - Nu mă cauţi, domnule Castle.
Te caut eu.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam
Sincronizarea 720p WEB-DL: PoLL11 @ www.titrări.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks www.addic7ed.com