Dumnezeule!
E posibil ca bărbatul din imagine să-ţi fi ucis toţi colegii.
- Nu vrei să ajuţi? - Nu cunosc niciun infirm.
Uşi şi ferestre încuiate, intrarea n-a fost forţată. N-a fost atac sau jaf.
Toată lumea spune că ucigaşul nu-i om.
A fost înşelat cu mulţi bani de către fratele său.
Salter are motiv, a ameninţat că ucide şi noi îl plasăm la locul şi ora crimei.
- Cum se simte Judy? - Crede că e cancer.
Era acolo la 22:00. Când m-am dus acum să verific, dispăruse.
- Dintr-o celulă încuiată? - Nimeni nu dispare aşa.
WHITECHAPEL Sezonul 3 Episodul 2
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to APOLLO www.addic7ed.com
Vom căuta în toată Londra dacă trebuie, dar îl vom găsi.
Marcus Salter, 39 ani, 1.82 m, slab,
haine de culoare închisă, şchiopătează.
Se crede că bărbatul e foarte periculos. Nu-l abordaţi.
- Crimă! - Drăcia dracului!
Crimă!
Cheam-o pe Llewellyn. Adu criminaliştii.
Sunt detectiv Miles. Avem un incident.
În 1811, legistul a spus: "Crimele recente"
"sunt o ruşine pentru această ţară şi un reproş adus civilizaţiei".
"Eforturile poliţiei, puterea obişnuită a ofiţerilor de circumscripţii"
"sunt insuficiente pentru a proteja oamenii de mâna violenţei".
"Legistul trebuie să înregistreze crimele cele mai atroce"
"fără posibilitatea de a aduce făptaşii"
"în faţa justiţiei şi de a-i pedepsi".
"Casele noastre nu mai sunt castelele noastre".
"Iar noi nu suntem în siguranţă în paturile noastre".
Numele meu este Tom Knight.
Sunt student şi am închiriat o cameră la familia Emery.
Aseară, chiar după miezul nopţii, s-au stins luminile.
Şi le-am auzit ţipând pe Jan... şi pe Abby.
Apoi un zgomot puternic.
Am fugit către palier şi l-am văzut pe Bill
zăcând în capătul scărilor.
Deasupra lui era un bărbat.
Cu un ciocan în mână.
Omul s-a întors şi eu am fugit în camera mea.
N-am vrut să-i văd faţa pentru că m-ar fi văzut şi el pe mine.
Şi am luat-o la fugă. Nici n-am observat
că sunt gol până nu m-a găsit poliţia.
L-ai auzit pe criminal intrând în casă?
A ciocănit cineva la uşă?
N-a bătut nimeni în uşă şi totul era încuiat.
Acum râdeau stând la TV şi imediat erau omorâţi.
Criminalul a apărut de nicăieri.
Lărgiţi căutarea lui Marcus Salter.
Vreau să fie căutat de fiecare poliţist disponibil.
Da. Mulţumesc.
Cele două femei, Jan şi Abby Emery, priveau la TV când au fost omorâte.
O lovitură puternică la cap.
Fără luptă. Fără contact. Din nou, a fost rapid şi impersonal.
Nu aşteptaţi dovezi judiciare concludente.
- Exact ca în crimele Salter. - Şi din nou avem un supravieţuitor.
Lola, o adolescentă. A fost plecată peste noapte.
Bill Emery era la etaj.
Aude ţipetele, fuge să ajute, cade pe scară şi-şi rupe piciorul drept.
Criminalul i-a găurit craniul.
Ucigaşul a lăsat amprentele paşilor în sângele femeilor.
Întâi le-a ucis pe ele, apoi l-a încolţit pe Bill la baza scării.
- Dar n-a urcat? - Nu.
Nicio urmă pe trepte sau la etaj.
Adică Tom Knight e la etaj, îl vede şi el nu urcă?
- Da. - L-a speriat?
Urmele se opresc aici. Nu merg niciunde.
- Unde s-a dus? - Parcă s-ar fi evaporat.
Priviţi urmele.
Amprenta piciorului stâng e clară, dar dreapta devine mai estompată.
- Are un şchiopătat pronunţat. - Ca Marcus Salter.
E foarte util. Mulţumesc, dră Pepper.
- Lizzie. - Lizzie.
- Scuze. - Scuză-mă.
- Niciun semn de el? - Dacă poate evada
dintr-o celulă încuiată, poate fi oriunde.
Sean, nu cred în magie şi nici în monştri.
Despre ce vorbiţi, domnule?
Marcus Salter putea evada din celulă într-un singur mod.
Tu ai stins luminile şi i-ai descuiat uşa.
E prea întuneric pentru camere, nimeni nu te vede.
Nu trebuie să te vedem ca să ştim, tu aveai cheile.
Aşadar? De ce i-ai dat drumul?
Mi-a... vorbit.
A vorbit despre familia mea. Nu se oprea,
vorbea într-una, intrând în mintea mea.
Ce a zis?
La Hendon te învaţă cum să rezişti ameninţărilor şi violenţei,
dar nimic nu m-a pregătit pentru seara trecută.
- A trebuit să-l las să plece. - Cum adică a trebuit?!
Au murit încă trei oameni! De ce? De ce-ai făcut-o?
Ştiam că nu trebuie. N-am vrut s-o fac, dar n-am avut încotro.
Nu te poţi certa cu diavolul.
Du-te acasă. Eşti suspendat.
Vin imediat.
Medicul a spus că-ţi dă ceva ca să te simţi puţin mai bine, Lola.
Nimic nu mă va face să mă simt mai bine.
Mama e moartă, bunica şi bunicul sunt morţi.
Ştiu, dragă, îmi pare foarte rău.
Cine o să aibă grijă de mine?
Ai multe rude. Nu-ţi face griji. Vei fi îngrijită.
Dar nu ca înainte. Ei nu-mi fac ciocolată când mă trezesc noaptea.
Nu mă masează pe picioare când mă uit la TV.
Şi dacă nu mă duc la şcoală cu maşina? Eu nu pot să merg. Am genunchi slabi!
E îngrozitor aici.
Le-am spus că nu pot bea apă simplă şi mă îmbolnăvesc dacă mă deshidratez.
Mâncarea e oribilă. Mi se face rău dacă mănânc mizeria asta.
Lola. Lola. Îl cunoşti pe bărbatul acesta?
Marcus? Da. Un ciudat.
De ce?
Marcus Salter îl cunoştea pe Bill Emery. Beau împreună
până s-au certat pentru un pariu neplătit.
A murit o familie întreagă pentru 20 de lire?
Cu siguranţă banii sunt motivul.
Prima dată cu fratele lui, apoi cu Bill Emery.
Unde este?
Salter n-a fost acasă, nici pe la rudele lui.
N-a fost la serviciu, n-a fost văzut de niciunul din cunoscuţi.
Toată lumea din Whitechapel îl caută. Nimic.
S-a evaporat.
Dacă nu s-a ascuns, atunci e ascuns la vedere.
Nu se poate, urăşte lumina zilei.
Unde mergi să ai întuneric în timpul zilei,
unde te vede toată lumea, dar nu te vede nimeni?
Perversule!
Stai pe loc! Opreşte, poliţia!
- A încercat să fugă, dar îl reţin. - Cine?
- Kent. Şi oamenii de la cinema. - Spectatorii? Fenomenal!
S-a dus vorba.
Gata, calmaţi-vă!
Poliţia. Lăsaţi-ne să intrăm. Mulţumesc.
Mulţumim foarte mult. Îl ţinem.
Nu puteai s-o faci singur?!
Mi-am uitat crucifixul şi apa sfinţită!
- Mansell să vină în spate. - Du-l în sală. Ia-l de lângă ei.
Adu maşina în spatele sălii de cinema.
Iată-l!
Repede, Kent. Scoate-ne de aici.
Mori! Mori!
Marcus Salter a fost acuzat şi trimis înapoi în arest.
- Cu luminile aprinse. - Bine.
- Acum ai ceva timp liber... - Ce-i asta?
Îţi aminteşti de Lizzie Pepper? E numărul ei.
- Poftim? De ce? Nu poţi... - Te place şi e singură.
- L-ai cerut tu? - Păi tu n-aveai de gând.
Beţi ceva.
Sun-o. S-ar putea să aveţi multe în comun.
Ştiu că încerci să fii drăguţ, dar îţi depăşeşte atribuţia de sergent.
- Pot să-mi conduc viaţa. - Să nu pierzi numărul.
Am muncit mult pentru el.
Cine mi-a băut laptele?
Nu se atinge nimeni de el. E de soia şi e albastru.
Îl fac eu albastru, dar nu contează,
pentru că tot îl fură cineva.
E doar lapte, Lara.
Sunteţi nişte hoţi ticăloşi!
Data viitoare pun otravă pentru şobolani în el!
- Eşti binedispus. - Seară de film.
Biata femeie. Noapte bună.
Meg, i-am făcut lui Judy o programare la un centru de înfrumuseţare.
Nu vrea să meargă singură şi ştiu că ţi-au plăcut weekendurile cu ea.
Cel de la Dublin a fost nemaipomenit.
Vrei să te duci cu ea?
Împachetări cu ciocolată? Da, mi-ar plăcea.
Are nevoie de cineva care să-i mute gândurile de la analiză.
Şi cu tine cum rămâne?
O seară bună.
Ai ceva de făcut astă seară?
Joe, el e Charlie Cross, autorul cărţii "Jack Spintecătorul: Ultimul cuvânt".
Încântat de cunoştinţă.
George Collier, autorul cărţii "Jack Spintecătorul: Adevărata identitate".
El e Joe. N-a scris nicio carte, dar e un cititor avid.
Care e domeniul tău de expertiză?
Ştiu câte ceva despre crichet.
Sport? Bun. Îţi vom bate drumul.
Joe are nişte abilităţi ascunse.
S-ar putea să ne ofere un avantaj asupra Muzeului Britanic.
Trişează cu internetul.
N-ar trebui să fie pentru amuzament?
Nu e amuzant când pierzi.
Să începem concursul.
- N-ai scris numele echipei? - Nu.
- Unde pleci? - La magazin. Nu mai am lapte.
Şi nu, nu-ţi iau ciocolată.
Care este numele dat hârtiei pergament
cu care se înveleşte peştele sau carnea în timpul coacerii?
Papillote. Doi L, un T. Papillote.
- Poţi să intri în echipă dacă vrei. - Ne-ar prinde bine al patrulea.
- Ce s-a întâmplat cu vechiul membru? - E acolo.
- În Coventry. - Walter Grundy.
- Fermecător băiat. - Plin de el însuşi.
- A fost căpitanul echipei. - Dictatorul echipei.
Nu accepta răspunsuri de la noi. Le ştia pe toate.
Era greşit. Dar nu ne asculta.
- Scria doar răspunsurile lui. - Ne-a costat concursul de Crăciun.
I-am spus: "N-ai nevoie de noi. Du-te şi fii tu singur o echipă".
De atunci l-am bătut la fiecare concurs.
O lecţie dură, dar trebuia învăţată.
- Ca o pedeapsă? - Da. Pentru mândria lui.
Numiţi trei persoane care ar fi putut fi Jack Spintecătorul.
- Doamne... - George Chapman...
Cu răspunsurile despre Spintecător i-am nimicit mereu.
Georgie Fox spunea că numai ea merita să moară.
Simţea că merita pedeapsa pentru comportamentul ei rău.
Georgie Fox şi Lola Emery sunt două tinere răsfăţate şi egoiste.
Ucigaşul nu le-a cruţat.
A vrut ca ele să supravieţuiască, să sufere singure.
Deci fetele sunt cheia. Am ştiut!
Înseamnă că nu e vorba absolut deloc despre bani.
Ucigaşul nu e Marcus Salter. Cred că am arestat un om nevinovat.
- Care înseamnă "în altă parte". - Alibi.
- Ce avem? - Desene.
Rahat!
- Ştie cineva unde e tabloul electric? - Da. Proprietarul.
- Merg la etaj să caut tabloul. - Casa e înfiorătoare.
Au fost omorâţi cu lovituri de ciocan în spatele capului.
Aceeaşi tactică de luare prin surprindere. Fără luptă.
E acelaşi criminal.
- Marcus Salter a fost în arest. - Noi suntem alibiul lui.
Regret. Toţi am sperat că s-a sfârşit.
Avem noi medicina legală, filmări şi manuale pentru investigaţii,
dar adevărul e că nu ne descurcăm mai bine
decât agenţii de circumscripţii de la 1811.
Cine naiba ar vrea să fure un falafel rece?
Altă supravieţuitoare cu comportament făţarnic şi arogant.
Altă fată care trebuia învăţată o lecţie de umilinţă.
Lasă deoparte totul despre John Williams şi Calea Ratcliffe.
Fetele sunt cheia, dar n-au nimic
sau pe nimeni în comun. Vieţile lor nu s-au intersectat.
Vreau să cauţi în arhivă un caz în care
criminalul pedepseşte victima lăsând-o să trăiască.
Am făcut-o, dar sunt mii de cazuri, sute de ani...
Trebuie să spun tuturor ce vom face în continuare şi nu ştiu ce voi spune.
Joe. Am găsit acest caz.
Richard Farley, California, 16 februarie 1988.
A urmărit o colegă timp de patru ani.
A venit la lucru într-o dimineaţă şi a împuşcat şapte colegi.
S-o pedepsească pentru că l-a ignorat.
E interesant.
Primele crime s-au petrecut într-un atelier.
Familia Emery stătea într-o casă. Studenţii aveau un apartament.
- Acolo nu se lucra. - Nu. Nu, nu, nu.
E perfect. Asta e legătura. Toate au fost locuri de muncă.
Familia Emery a renovat casa de curând.
Casa studenţilor a fost transformată de curând.
Toate locurile crimelor au fost locuri de muncă pentru constructor.
Găseşte-l pe Driscoll. Vreau să mai vorbesc cu el.
Uitaţi-vă peste tot, vedeţi dacă găsiţi ceva.
Nimic.
Află cine e în fotografie cu Driscoll.
- Nu e mâncare. - Trebuie să fi plecat de mult.
Nu, nu e mâncare deloc. Nimic.
Un bărbat singur, care poate mânca şi bea orice vrea...
- Şi nici măcar o firimitură. - Poate că nu găteşte.
Nu sunt ambalaje de mâncare la pachet în coş.
- Nici măcar o cutie goală de bere. - Nu există frigider.
- Cred că trăieşte cu aer. - Ca o fantomă.
Domnule Cobbett. Detectiv Kent. Vreau să vorbim despre Sly Driscoll.
Sly? Băiat bun. Muncitor foarte bun.
- E meseriaş. De mare încredere. - E o persoană de treabă?
Nu-s mulţi ca el în zilele noastre.
Vreau o listă cu toate proprietăţile la care a lucrat.
Facem orice de la transformări de mansarde, săpături în subsol,
la renovări de magazine şi aranjat rafturi pentru doamne în vârstă.
Noi primim lucrarea şi facem subcontract pentru posturi.
E în registre de câţiva ani. Tot ce-a lucrat trebuie să fie aici.
Ne anunţaţi dacă vă contactează Driscoll.
Dar fiţi discret. Nu vrem să-l speriem.
Driscoll a lucrat la aproape 200 de proprietăţi.
Inclusiv cele trei locuri ale crimelor?
A lucrat la renovarea casei familiei Emery.
La contractul de întreţinere de la casa studenţilor
şi a restaurat atelierul de croitorie al lui Salter. Şi şchiopătează.
- Cel de pe imagini şchiopăta. - Iar urmele erau neclare.
Driscoll nu şchiopătează.
Îl ascunde când merge, dar nu când vrea să fugă.
A făcut accident de maşină. Piciorul i-a fost zdrobit.
Cel mai bun prieten i-a fost ucis în accident.
Paul Ingall.
Bună ziua, doamnă Ingall. Detectiv Riley. Am vorbit la telefon.
Vă mulţumesc pentru că aţi venit. Pe aici, vă rog.
După dumneavoastră.
Apreciez foarte mult faptul că aţi venit
şi că răspundeţi la întrebări.
Paul a fost cel mai bun prieten al lui Sly Driscoll?
Da. Amândoi navigau pe navele alea mari cliper.
Paul era tânăr şi firav pentru vârsta lui.
Sly era ca un frate mai mare. A avut multă grijă de el.
Am înţeles că Sly a fost implicat în accidentul care l-a ucis pe Paul.
- Aşa este. - Îmi puteţi spune ce s-a întâmplat?
Fata care conducea se numea Lauren.
Se credea cea mai bună şoferiţă din lume.
Avea o maşinuţă. Nu asculta pe nimeni.
Îmi amintesc că Sly a spus anchetatorilor cum...
o implorau toţi să încetinească.
Dar ea râdea şi mergea mai repede.
O fată atât de arogantă.
Au fost prinşi în maşină ore în şir.
Sly ţipa în continuu la Lauren să se trezească să vadă ce-a făcut.
- Era moartă. - Toţi erau.
Vă mulţumesc foarte mult.
I-au vindecat piciorul, dar aici sus n-au avut ce-i face.
Accidentul a fost din vina lui Lauren. Driscoll n-a iertat-o că a murit.
Era furios că ea n-a trebuit să răspundă pentru ce-a făcut,
n-a simţit vina, n-a suferit pierderea celor mai buni prieteni.
Apoi o întâlneşte pe Georgie Fox.
Altă fată egoistă, arogantă, exact ca Lauren.
A vrut s-o pedepsească, s-o facă să simtă cum este
să fii înconjurat de prietenii morţi, acoperit de sângele lor.
- Apoi o pedepseşte pe Lola. - Pe urmă pe Lara.
Iar şi iar, el vrea ca ele să simtă cum este.
Vrea să se bucure de suferinţa lor.
Să le audă ţipetele. Trebuie să fie aproape ca să facă asta.
La fiecare crimă, poliţia a ajuns în câteva minute. Ar fi fost văzut.
Dacă nu vezi pe cineva, înseamnă că nu e acolo?
Hai s-o aducem aici pe Georgie Fox şi să-l mai căutăm pe Driscoll.
- Îţi aminteşti de el? - Nu.
E constructorul de la atelier. A venit zilnic timp de luni întregi.
A lucrat şi în ziua crimelor.
Da, da. A fost acolo de dimineaţă, lucra ceva la scări.
Mă tot împiedicam de el. Mă scotea din minţi.
Când a plecat?
Parcă pe la prânz. A fost acolo şi dintr-o dată a dispărut.
- L-ai văzut plecând? - Ce? Nu. Pleca singur.
- Întotdeauna? - Ştia unde e uşa.
Mulţumesc mult, Georgie.
Georgie nu l-a văzut pe Driscoll plecând fiindcă n-a plecat.
A fost acolo tot timpul?
- S-a ascuns undeva. - Sunt multe locuri de ascuns.
- Copiii mei ar dispărea zile întregi. - Dar croitorii veneau şi plecau.
S-a ascuns într-un loc mai retras,
undeva unde nu putea fi descoperit până era gata să iasă.
Ce-i asta?
- Aţi găsit ceva? - Nu.
Ce faci?
Subsolul ar trebui să aibă aceeaşi mărime ca deasupra,
dar se termină aici.
Perete fals?
E un coridor vechi pentru cărbune.
Ar trebui să fie doar praf de cărbune din secolul al 19-lea în spate.
Vom afla dacă n-a mai fost deschis de 200 de ani.
Niciun sunet.
- Ce naiba e aici? - O sinagogă secretă.
Construită cu sute de ani în urmă, pentru ca oamenii
să se închine fără teama de persecuţie.
- Bun loc de ascuns. - Priveşte.
Driscoll a aruncat covrigii pentru ca Georgie să fie trimisă de acolo.
Crezi că eşti în siguranţă.
Dar te-ai încuiat înăuntru cu un monstru.
- Salut. - Bună, Lizzie.
- Eşti singură? - Da.
După ce am auzit de sinagoga secretă,
mi-am zis să mă întorc să văd ce mi-a scăpat.
Trebuia să aflu de ce s-au oprit urmele, cum a dispărut.
Vino să vezi.
Intră.
A făcut spaţiul de depozitare şi n-a spus familiei că e aici.
Cred că a aşteptat aici până a plecat Lola.
A aşteptat momentul potrivit.
Scuză-mă.
Eşti claustrofob?
Da.
Ecografia ne va arăta orice anormalitate.
Doamne, Ray, priveşte.
- Am mai aflat ceva despre ciocan? - Nu.
Am căutat în parc, în scurgeri, în tomberoane.
Dacă Driscoll se poate ascunde pe el, poate ascunde uşor un ciocan.
Nu vă pierdeţi energia.
Acum e pe fugă. Va face o greşeală.
Este un joc al aşteptării.
Atenţie...
Vreau să vă spun ceva despre Judy.
Se pare că simptomele cancerului ovarian
sunt confundate uneori, la femeile mai în vârstă,
cu cele ale sarcinii.
- Voi fi tată din nou. - Nu se poate!
Ticălos obraznic!
Şi va fi curând. Are deja şase luni!
Minunat! Ador copiii. Eşti un bărbat norocos.
- Dumnezeu să te binecuvânteze. - Gata, pe loc repaus.
Nu ştiu cum am să mă descurc iar cu un copil.
Şi la vârsta mea. Ce ştiu eu despre fete?
Singura fată pe care-o ştiu este el.
- Şi eu? - Tu nu eşti fată. Eşti de-ai noştri.
Aşteptaţi puţin.
- Ai sunat-o pe Lizzie? - Am fost ocupat.
Tot ce am,
Judy, copiii, toată viaţa mea, totul a început cu un telefon.
Sunt ocupat cu căutarea unui om pentru crimă în masă.
Nu mă pot gândi să încep o relaţie.
Nici eu să am un copil, dar trebuie.
Viaţa merge mai departe.
Munca îţi va oferi mereu un pretext
să nu dai telefon, să nu te duci la cină.
Dar munca nu-ţi va ţine de cald noaptea.
Sun-o.
Intră. Sunt gata într-un minut.
- Mă bucur că m-ai sunat. - N-am vrut, m-a obligat sergentul.
Dar mă bucur c-a făcut-o. Nu e un lucru rău.
Sunt mereu prea ocupat să... fac şi... altele.
Ia loc. Simte-te ca acasă.
- Vrei ceva de băut? - Nu.
- Unde e baia? - La parter.
Ai coleg de apartament?
Da şi nu.
E portar la un hotel. Lucrează noaptea.
E aici ziua când eu lucrez, iar eu sunt aici noaptea când lucrează el.
Nu-l văd niciodată. Ştiu că există
fiindcă mănâncă toată mâncarea şi lasă colacul ridicat.
De parcă aş trăi cu o fantomă înfometată.
Deci locuieşti cu el, dar nu ştii că e acolo.
Exact.
- Trebuie să plec. - Serios? De ce?
- Credeam că ai întâlnire. - N-a mers bine.
Da' repede ţi-ai dat seama.
Noi am crezut că Driscoll se ascundea în case
în ziua crimelor, aşteptând câteva ore.
Dacă e mai mult?
Dacă trăieşte în casele acelea zile întregi, poate săptămâni,
aşteptând momentul potrivit?
Cum poate trăi acolo fără să observe nimeni?
Au observat că lipseşte mâncare şi au dat vina unii pe alţii.
De aceea nu era mâncare la el acasă.
O fura de la victime.
Se ascunde în pereţi şi iese când nimeni nu e atent.
E acolo când tu nu eşti. Ca o fantomă.
Şi de aceea a dispărut de pe radarul nostru.
Cred că a ales deja victima următoare
şi trăieşte în acea casă chiar acum,
urmărindu-le fiecare mişcare,
aşteptând momentul în care femeia pleacă.
Să-i poată ucide pe cei care-i sunt apropiaţi.
Ori punem lacăt pe frigider ori ne luăm altă bonă.
Mănâncă cât un bărbat adult.
Cred c-a fost şi prin pivniţă. Sigur ne lipsesc câteva sticle.
Nu crezi că s-a îngrăşat puţin?
Dacă nu vrei să faci nimic, foarte bine,
dar să nu te plângi la mine când vom plăti două livrări pe săptămână.
Am crezut că John Williams n-a comis crimele din Ratcliffe, dar am greşit.
- Ţi-am spus să uiţi de el. - Dar nu pot!
După ce s-a spânzurat, cineva i-a căutat prin casă.
S-a găsit o jachetă cu un buzunar murdar de sânge,
ca şi cum ar fi băgat mâna însângerată. Şi un cuţit ascuns în pereţi.
- Şi-a ţinut armele aproape de el? - Poate fi de ajutor. Sper.
Trebuie să verificăm fiecare lucrare a lui Driscoll. Procesul eliminării.
Renovări majore. Acolo unde există şansa să facă o ascunzătoare.
Am să elimin toate contractele,
lucrările pentru scurgeri şi pentru ferestre.
Elimină şi proprietăţile în care clientul locuieşte singur.
- Rămân 25 de proprietăţi. - Prea multe.
Elimină orice casă renovată, dar neocupată.
Zece.
Elimină toate construcţiile în care ocupanţii sunt bărbaţi.
- Sau cei mai în vârstă. - Nu pot. Nu-mi permite baza de date.
Reclamaţii.
Da. E un dosar, dar nu primim prea multe.
Nu de la clienţi, de la constructori.
Aveţi clienţi nepoliticoşi sau dificili?
La ultimele zece proprietăţi erau femei pline de ele? Superioare?
Dna Vermillion. Ea e aşa. Mulţi băieţi au refuzat să mai lucreze acolo.
Driscoll a spus că nu-l supără. A rămas până la final.
Era bun la aşa ceva. Nu lăsa pe nimeni să-l supere.
Ce lucrare s-a făcut?
O remodelare completă a casei. Transformarea unui atelier.
Baie nouă. Garderobe. Cameră pentru copii.
- Câţi copii au? - Cred că doi. Şi un bebeluş.
Doamnă, întoarce-te în casă. Poliţia.
Suntem poliţişti. Înapoi în casă.
Copiii tăi sunt în pericol. Deschide dracului uşa!
Ai observat dacă lipseşte mâncare, obiecte mutate de la locul lor?
- Unde sunt copiii? - La etaj. Se joacă cu Sofia.
Sofia, trebuie să plecăm. Acum.
Miles, e-n ordine. I-am găsit. Îi aducem jos.
Mergeţi în spate. Nu lăsaţi pe nimeni să iasă.
Repede. Mergeţi cu poliţistele şi veţi fi în siguranţă.
Toate uşile şi ferestrele să fie bine încuiate.
Ne încuiem cu el înăuntru?
Nu vreau să scape Driscoll. E pe undeva în casa asta.
În pereţi, sub podele...urmărindu-ne. Puneţi mâna pe el!
Să mergem jos. Kent, vino cu noi.
- Ei bine? - La parter nu este.
Să mergem la etaj.
- Aţi găsit ceva? - Nimic.
Mergeţi la parter şi o luaţi de jos până sus.
Bine.
Miles.
Cred că e aici.
N-am nimic. Prinde-l!
Doboară casa.
Driscoll, aşteaptă. Ştim despre Paul. Ştim că ai suferit. Eu înţeleg.
Nu poţi ieşi. Nu poţi scăpa. Te rog. S-a terminat.
- Ştiu. - Nu!
Acum 200 de ani s-ar fi numit dreptate.
- Te simţi înşelat? - Nu va mărturisi ce-a făcut.
- A avut o scăpare norocoasă. - E a lui?
Proteza? Da.
Cred că şi-a pierdut partea de sub genunchi în accident.
E cam neobişnuită. Nu seamănă cu cele standard.
E din lemn.
- Cred că a făcut-o singur. - E foarte grea.
Da.
Îi plăcea să-şi ţină armele aproape.
Dăm o mică petrecere pentru sărbătorirea venirii copilului.
Doar familia, dar eşti binevenit dacă vrei să vii.
Foarte frumos din partea ta, Miles, dar am planuri.
Zău? Bravo ţie, domnule. Sper să te simţi bine.
Aşa voi face.
Am auzit că aţi găsit un braţ. Noi am găsit un trunchi.
- Cum a murit? - A fost otrăvită.
Simţea nişte arsuri cumplite.
Nu vă priveşte ce e în casă.
"Misterele torsului din Tamisa". Femeile n-au fost identificate.
Mi-e teamă că nu s-au găsit capetele.
Subtitrarea BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to APOLLO www.addic7ed.com