- Cum se întâmplă? - Nu ştiu.
Închid ochii. Îi deschid. La fel ca tine.
Ţărână din ţărâna...
Îl încredinţăm pământului pe Rex Thomas...
- Să începem cu începutul. - Nu.
- Să începem cu prezentul. - De acord.
Te-ai întors la serviciu.
Şi ţi-au dat un partener?
Un tip nou, Vega.
Voiau să mă ţină de mânuţă până ar fi ştiut că mă simt bine.
- Şi te simţi bine? - Da.
- Sunt martori? - Da.
Am vorbit cu vreo 20, din bar, care au ieşit după aceea,
dar nu au văzut cum a fost împuşcat taximetristul.
Dar un tip, domnul Weaver, locuieşte chiar deasupra...
- Unde e? - Acolo, domnule.
- Ce mai faci? - Bine, mulţumesc.
- Înţeleg că ai văzut totul? - Nu crima în sine.
Am auzit nişte împuşcături. Am văzut pe cineva fugind.
- Unde s-a dus? - Pe stradă, într-acolo.
Apoi a luat-o pe străduţă, după colţ. Nu v-am spus deja asta?
- Mersi pentru ajutor. - Mulţumim.
Domnule, încercam să spun că martorii confirmă...
Pe acea clădire e o cameră de supraveghere.
Vezi dacă a filmat ceva util.
- Ce-i? - Voiam să-ţi mulţumesc.
Mi-a fost refuzat postul de detectiv de două ori până acum.
Probabil aş fi rămas simplu agent dacă nu mă solicitai tu.
Nu am solicitat pe nimeni. Promovarea ta nu mă priveşte.
Nu voiau să-şi piardă nimeni timpul dădăcindu-mă pe mine.
Caută camera aia.
- Şi apoi? - M-am dus acasă.
- Bună! - Bună.
Ai venit la timp să mă ajuţi la curăţenie.
- Ai terminat deja la parter? - Da. Şi în birou.
Ce repede te mişti! Eu abia m-aş fi apucat.
- A redecorat casa după accident? - Imediat după înmormântare.
E ceva normal. Încearcă să ia viaţa de la capăt.
A intrat în camera fiului vostru?
Cred că nici n-a intrat în cameră.
- Şi apoi? - M-am trezit.
- Cum rămâne cu meciul? - Ce-i cu el?
- Te gândeai să vii. - Cum vrei tu.
- Tenisul e o noutate? - Într-un fel.
Mama lui era o jucătoare bună. A jucat tenis în facultate.
Ea l-a învăţat. Juca des până să se apuce de fotbal.
Dar s-a hotărât să se apuce iar de tenis.
- După înmormântarea soţiei tale. - Da.
- Ce scop are brăţara? - Mă ajută să nu încurc lucrurile.
Verde e culoarea preferată a lui Rex. Port una roşie când sunt cu Hannah.
- În visele tale. - Da.
Ce altceva?
'Neaţa, detective.
Vezi cafetiera asta? Costă 600 de dolari.
Fosta mea soţie îşi dorea una.
I-am zis că, dacă asta voia, nu trebuia să-şi ia bărbat poliţist.
Ne-am pus de acord.
Spune-mi ce vezi şi eu îţi zic ce-ţi scapă.
- Victimele sunt căsătorite? - Au răni multiple de cuţit.
- Se pare că s-au luptat. - Şi că au pierdut.
Au dispărut bani? Portofelul, geanta?
Au dispărut. Şi un BMW.
- Ce-mi scapă? - E o spargere care a mers prost.
De asta am evitat să fac bani.
Munceşti o viaţă ca să-ţi cumperi lucruri scumpe,
apoi eşti ucis din cauza lor.
După calendarul de pe frigider, fata era la nişte repetiţii.
O căutăm acum.
Părinţii trebuiau să fie la o şedinţă.
Sigur şi-au dorit să se fi dus.
Simţi mirosul?
Ştii că sunt răcit de pe vremea când era Clinton preşedinte.
- Fata era aici când s-a întâmplat. - De unde ştii?
S-a ascuns în dulap, a făcut pipi pe ea...
Ori a fugit când a plecat ucigaşul...
Ori a fost răpită. S-au dus speranţele mele...
Oameni buni, se schimbă treaba!
- Ţi se întâmplă de la accident? - Da.
Fascinant! Nu vreau să par insensibilă.
Oameni găsesc tot soiul de soluţii să treacă peste pierderea cuiva.
Fiul tău s-a apucat de sportul preferat al mamei lui
ca să se simtă în continuare aproape de ea.
Mintea ta a creat o întreagă realitate
în care nu ţi-ai pierdut soţia.
Nu am mai văzut un mecanism mental de apărare ca acesta.
E un vis elaborat în care nu ţi-ai pierdut fiul,
scăpând de obligaţia de a-i accepta moartea.
- Poate. - Poftim?
Când sunt cu oricare dintre ei, totul mi se pare perfect real.
Adică nu ştii care e un vis?
Nu ştii dacă acum eşti treaz sau dacă visezi?
Normal că sunt treaz. Sunt treaz cu soţia mea.
Când închid ochii şi îi redeschid, sunt treaz cu fiul meu.
Te asigure, detective Britten, că ăsta nu e un vis.
- Ce-i? - Aşa a zis şi celălalt psiholog.
Traducerea şi adaptarea: felixuca & veveriţa_bc
Nifty Team şi Titrări.ro Comentarii pe www.tvblog.ro
- Uită-te la asta. - L-a prins dintr-un unghi foarte bun.
Se întoarce către cameră. Parcă voia să privească spre ea.
Oare de ce?
Domnilor, mai avem unul. Am mai găsit un taximetrist mort.
A oprit, a deschis portiera, a tras de două ori. Toţi au fugit.
Şoferul a ieşit pe trotuar şi suspectul s-a pierdut în mulţime.
Slab, cu pălărie de cowboy, cu ochelari de soare?
- Gras, bărbos, cu şapcă. - Minunat. Îşi schimbă costumaţia.
Să ghicesc. Iar a fost filmat?
- Jimmy, dă-i fotografia. - Poftim.
Parcă a stat să fie pozat.
Ia declaraţii! Eu mă interesez de taximetrist.
Da, domnule.
- Căpitanul mă mută la Western. - De ce?
Zice că voi fi promovat, aşa că ne vor rupe echipa.
Nu vor să lucrez la birou cu tine. Ai grijă cu el.
Căpitanul nu mă mută şi nu pune să fii supravegheat degeaba.
N-are ce să afle. Mă simt bine.
Asta i-am zis şi eu şi am fost transferat.
Cum obţine mai repede ce urmăreşte?
Spunându-i şefului ce vrea să audă sau zicându-i că eşti bine?
Aici eşti în siguranţă.
Ce vorbim va rămâne între noi doi.
- Nu te judec, ci te ajut. - Nu mă judeci?
Slujba mea depinde de ce scrii tu pe acea foaie.
Îţi faci treaba, dle detectiv. Nu văd de ce aş schimba asta.
De fapt, ţi-ar prinde bine să revii la rutina ta.
Ai suferit o pierdere enormă şi, spre binele tău,
trebuie să o înfrunţi şi eu te pot ajuta.
Dar trebuie să mă laşi să o fac.
I-ai spus soţiei despre lucrurile prin care treci?
La început, i-am spus tot.
Că s-a lăsat de fotbal şi s-a apucat de tenis.
Despre fata care-l tot suna...
Mă gândeam că aş putea fi o punte între ei doi.
Chiar dacă nu se puteau vedea,
dacă aveam să-i povestesc despre el, credeam că ne vom simţi tot împreună.
Dar, pentru ea, el e mort.
Pentru ea, n-a fost o alinare.
A fost o tortură.
Aşa cum tu îţi imaginezi o viaţă împreună cu el,
soţia ta începe să-şi imagineze viaţa fără el.
Dar, oricum ar părea la suprafaţă, nu suferă mai puţin decât tine.
Ţi-a spus de ce vrea să se mute?
Spune că nu mai suportă camera goală de la etaj.
Totuşi, tu eşti hotărât să rămâi în acea casă.
Eu nu văd camera aceea goală.
Mulţumesc pentru ajutor.
- Bird! - Da.
S-a găsit o maşină furată în cartier.
Probabil aşa s-a deplasat ucigaşul. Vecinii au văzut-o pe la ora 17:00.
Crima s-a produs la ora 21:00.
Dacă voia să jefuiască bogătaşi, de ce a aşteptat atât?
Fata. Ajunge acasă pe la 20:45.
15 minute mai târziu, părinţii ei au fost ucişi
şi ea a fost răpită.
Se duceau la o şedinţă?
Individul credea că fata va fi singură şi nu a fost aşa.
Cunoaşte familia.
Ăsta nu a fost un jaf, ci o răpire plănuită.
Să vorbim cu comandantul.
- Am nişte treabă. - Acum?
- Durează o oră, două. - Ce anume?
I-am promis cuiva că mă duc undeva.
După doi ani de fotbal, nu credeam că va ajunge în finală.
- Tara. Eu sunt antrenoarea. - Aşa-i. Ce mai faci?
- E foarte talentat. - A avut o profesoară bună.
Îmi pare rău. Soţia ta era o persoană minunată.
Mersi.
O vreme, am jucat la dublu. Foarte scurt timp.
Îi făcea praf pe începătorii care se credeau pregătiţi de turnee.
Ea trebuia să fi jucat la profesionişti.
- Crezi? - Da. Era mai bună decât mine.
- Nu i-a plăcut aşa mult tenisul. - Dar pe tine te-a atras?
Aspiram la turneul de la Wimbledon, nu la calificările de la New Jersey.
Nu ştiu de ce joacă. El doar...
- Vorbea mai mult cu mama lui. - Am discutat puţin despre asta.
Serios? Ce spune?
Că îi simte mult lipsa. Dacă joacă tenis, îi e mai uşor.
Dacă învinge atât de uşor după o pauză aşa de lungă,
nu-l voi mai convinge să se şi antreneze.
Rex?
Rex! Băiete, te simţi bine?
Totul e bine. E bine...
Bine.
- E cea mai bună emisiune TV. - Nu se poate.
Eu mă uit la toate prostiile şi pe asta nu o urmăresc!
E despre manechine.
Probabil îl atrage mai mult pe un băiat de 15 ani decât pe mine.
Şi tu, Michael? Ai vreo emisiune preferată?
Da. Mă uit la cea cu bucătarul ăla ţăcănit.
- Zău? Credeam că mama o înregistra. - Nu. Eu o făceam.
- De ce? Îţi place? - E bunicică.
Ai văzut-o pe aia când l-a pus pe individul ăla...
- Nu-i nimic. - Scuze.
- Da. Britten. - Sunt Bird.
Am găsit maşina răpitorului. E în parcarea Waverly, de la docuri.
- Cât de repede poţi ajunge? - Îl duc pe Rex acasă şi...
- Pot să îl duc eu. - Da, mă duce Tara.
Sigur e în regulă?
Ajung imediat.
- Mersi! - Pentru puţin.
Tată...
- Mă bucur că ai venit azi. - Şi eu.
- A fost ideea ta sau a Tarei? - Se pricepe la aşa ceva.
Bine. Ne vedem acasă. Nu voi întârzia, promit.
- Ce aţi găsit? - Paznicul a găsit maşina.
După urmele de sânge, fata a fost scoasă din maşină
şi mutată în vehiculul parcat pe locul 572.
Uită-te. Acum o oră, burniţa.
Sunt făcute înainte să se usuce pământul.
Vom verifica numerele maşinilor, poate a văzut cineva ceva.
Poate îşi amintesc ce maşină era parcată pe locul 572.
De fapt... Poate îşi amintesc ce maşină era în locul 611.
611? De ce?
Ambele maşini aveau asfaltul uscat dedesubt,
deci cea de la 611 a plecat în acelaşi timp cu cea de la 572.
Cine era parcat la 611 a văzut maşina răpitorului.
Deci vrei să ne interesăm de locul unde nu era maşina răpitorului?
Ştii ce? Sun chiar eu.
Trimite-mi numerele. Voi telefona de acasă.
- Te simţi bine? - Da.
- Ce face Rex? Cum se simte? - Şi-a pierdut mama.
Cum ar trebui să se simtă?
Diseară ieşim la cină, nu uita. Avem rezervare la ora 20:00.
Fă-mi un serviciu. Nu lua un costum de serviciu.
Mă înfricoşează.
- Vega? - Da.
Fă rost de înregistrările camerelor de securitate.
Le-am văzut de 100 de ori.
Când ucigaşul scapă de deghizare,
se poate ascunde în mulţime fără ca noi să ne dăm seama.
De ce ar face asta?
Gândeşte-te. Priveşte spre cameră, se deghizează.
Îi place la nebunie că se poate şi preda,
iar noi tot nu l-am prinde.
Sigur îi place să urmărească şi desfăşurarea anchetei.
Noi verificăm casetele după ce au loc crimele.
Poate găsim un chip care apare în ambele mulţimi.
O barbă neagră şi o perucă conforme cu descrierile martorilor
a apărut într-un tomberon la 15 cvartale de a doua crimă.
Am extras un fir de păr roşu din perucă.
- O să facem analiza ADN. - Grozav!
Dar baza de date e mică.
Dacă nu are antecedente, n-o să găsim nimic.
Mulţumesc.
Deci căutăm un tip roşcat. Tot e ceva, nu?
Da. Fă-mi rost de înregistrări.
Prima oprire, 611 Waverly.
Unde eşti, roşcatule?
- Ce-ai spus? - Roşcat?
Nu. 611 Waverly?
Da, restaurantul unde a fost ucis primul taximetrist. Asta e adresa.
De ce?
Mai e o Parcare Waverly lângă port, nu?
Ce legătură are cu asta?
- Britten? Te simţi bine? - Porneşte filmarea.
Eu zic că e rezonabil.
E de aşteptat ca detaliile de genul ăsta să se întrepătrundă.
Situaţiile din viaţa reală se vor manifesta în vise.
Ştiam despre Parcarea Waverly şi despre locul 611
dinainte să aflu adresa primei crime.
Cum puteam să visez despre asta înainte să aflu?
Oare aşa a fost?
Chiar tu ai spus că scria asta în raport.
Ai fost şi la locul crimei.
Chiar dacă nu ţi-ai notat conştient creierul tău ar fi putut s-o facă,
şi dacă le-a găsit suficient de importante, detaliile, Waverly, 611,
s-ar fi manifestat în visele tale prin parcarea asta imaginară.
Sau l-am văzut în parcare mai întâi,
iar acum, se repetă în visul ăsta,
ca să-mi spună că se întâmplă ceva important acolo.
Detectiv Britten,
după cum am spus, nu există valoare terapeutică
în a-ţi permite să susţii
că realităţile tale sunt interschimbabile.
Nu există niciun copili răpit şi nici vreo maşină într-o parcare.
Din păcate, dar foarte important,
nu există vreo lume în care fiul tău încă trăieşte.
Cu tot respectul, doctore, nu pot şti că e adevărat.
Dacă aşa stau lucrurile, o fetiţă răpită are nevoie de ajutor.
Atunci, te întreb ceva. Care crimă a fost prima?
Cea a taximetristului.
Deci ai început să lucrezi la un caz în realitate, apoi, brusc,
ai început să lucrezi la un alt caz în vis.
Să nu uităm şi genul de caz la care lucrezi în vis.
Un copil dispărut...
E chiar problema ta, aşa că subconştientul
o transformă într-un caz de rezolvat.
Îţi înţeleg durerea, dar se propagă în vise ca să-ţi spună
că trebuie să o gestionezi, nu s-o ignori.
Când o să faci asta, visele, fanteziile, vor lua sfârşit.
Într-un final, şi durerea se va termina.
Deci în clipa în care decid care dintre ei e mort,
nu vor mai apărea în visele mele?
Cred că sunt mari şanse.
- Ce e? - Nimic.
Mă bucur că am ieşit.
Te-ai înscris deja?
Ce? Crezi că sunt prea bătrână?
Sunt convins că poţi să bei cot la cot cu cei mai buni.
Cum rămâne cu serviciul?
- Mi-am dat demisia. - Serios?
Bine.
Şi unde sunt şcolile?
Una e în oraş, iar cealaltă e în Oregon.
Oregon?
De-asta ai vrut să ieşim, ca să purtăm discuţia asta?
Nu, am vrut să ieşim ca să facem iar ceva împreună.
Mai ţii minte restaurantul din New York, la fel ca ăsta?
Tare elegant era...
Te-ai dat critic de restaurante
şi ai obţinut o masă grozavă şi o masă copioasă gratis.
De ce te-ai gândit la asta?
Mă gândesc cât de convingătoare poţi să fii.
Mai vrei vin?
Ştii ce cred eu?
Ar trebui să mergem acasă.
Ar trebui să rămânem însărcinaţi.
Ştiu că se întâmplă repede.
Spune ce vrei despre rezolvarea problemelor noastre,
dar nu vreau să-l înlocuim.
Nu-i vorba despre asta.
Ştiu că o să-mi doresc să mai am un copil.
Nu vreau să am 100 de ani când o să fie el la liceu.
- De unde ştii că o să fie băiat? - Poftim?
"când o să fie el la liceu", tu ai spus-o.
- De unde ştii? - Nu ştiu.
Ce zici?
Ne mai gândim ceva timp, da?
- Cum merge treaba la casă? - Mai am o cameră.
Ţi-am spus că puştiul partenerului meu joacă tenis?
Îmi aminteşte de tine.
- Serios? - Da.
Cum lovea mingea...
A dat 25 de aşi în finală. A fost cel mai tare la servire.
Lovea cu tot corpul.
Şi cum lovea cu dreapta,
şi cum le prindea, cum spuneai tu mereu...
La naiba, Michael!
- Îmi pare rău. - Nu mai îmi face asta.
- Iar ai vise? - Am avut unul.
A murit.
Şi mie mi-e dor de el, Michael, dar a murit.
Ce părere are psihiatrul?
Mi-a explicat tot felul de chestii despre somn şi vise.
Care e mecanismul...
- Te-ajută cu ceva? - Da.
Mă simt mai bine de fiecare dată când deschid ochii.
Brusc, pari foarte preocupat de ce-i real şi ce nu.
Dr Lee a spus câteva lucruri de care mă despart cam greu.
Cred că ar fi util
să te întrebi de ce ai creat un psiholog atât de pornit.
Aşa îţi imaginezi tu că ar trebui să fie şedinţele?
Nu, asta e şi ideea.
De ce-aş inventa pe cineva care se ceartă cu mine?
Dr Lee ar spune că eşti calmă şi de acord cu mine
deoarece tu eşti eu.
Deci firea lui te-a făcut să crezi că el e real,
iar situaţia de faţă, vis.
Ce?
Lasă-mă puţin.
Ce faci?
Poftim.
Mergi la orice pagină. Alege-o la întâmplare.
Alege un punct de la jumătatea paginii şi citeşte.
Cu voce tare.
"Casa Reprezentanţilor va fi compusă din membri aleşi odată la doi ani"
"de cetăţenii din fiecare stat,"
"iar alegătorii din fiecare stat vor avea calificările..."
Care-i faza? Ce m-ai pus să fac?
- Ai memorat Constituţia? - Nu.
Atunci, dacă ăsta e un vis,
iar fiul tău a murit, şi nu soţia ta,
iar toată situaţia asta e inventată,
explică-mi cum ai putut să dai la o pagină la întâmplare
şi ai început să citezi cuvânt cu cuvânt.
Nu pot. Nu ştiu.
Spune-i drlui Lee că dr Evans spune
că nu e chiar aşa simplu pe cât a făcut el să pară.
De ce-ai face asta?
Pari distras de temerea că dr Lee a creat
un argument imbatabil, iar eu m-am gândit că...
Ai spus că nimeni n-ar trebui...
Nu ştiu Constituţia. Atunci, cum am...
Cum am putut să citesc, dacă nu cumva...
Hannah?
Hannah!
Hannah, eşti acolo?
Sunt Hannah. Lasă un mesaj.
Eu sunt. Unde eşti?
Nu ştiu unde eşti, aşa că...
Nu ştiu ce se întâmplă.
Aş vrea să-ţi aud vocea. Să mă suni!
Rex?
Rex!
Nu!
E aici.
Hannah!
Rex?
Michael...
Haide!
Michael?
Ce faci?
- Slavă Domnului că eşti aici! - Normal că sunt aici.
- Ce s-a întâmplat? - Te-am strigat.
- De ce nu m-ai auzit? - E în regulă. Nu plec nicăieri.
Ia să-ţi văd mâna!
Poţi să-mi spui ce căutăm?
- Poate te pot ajuta. - Nu sunt sigur.
- Atunci, ce căutăm aici? - Am visat despre asta.
Sau am un vis acum.
- Poftim? - Nimic.
Încă avem potriviri faciale parţiale de verificat din înregistrări.
Avem martori de la cealaltă scenă.
Martorul, tipul de la 611, Weaver.
A spus că l-a văzut pe ucigaş
alergând pe stradă, apoi mergând la stânga, pe străduţă.
Toţi martorii au confirmat că s-a dus încolo.
Asta arată şi înregistrările, deci asta s-a întâmplat.
Ai fost în apartamentul lui, te-ai uitat pe geam?
Nu, de ce? Toţi au spus aceeaşi poveste.
Nu există niciun geam pe cealaltă parte.
Dacă eşti la sol, poţi vedea străduţa de aici,
îl poţi vedea pe ucigaş mergând pe ea.
De sus, n-ai cum să vezi asta.
- Decât dacă eşti vinovatul. - Anunţă la secţie.
Aşteaptă.
- Mai e vrea intrare? - Da, în spate.
Du-te acolo.
La o parte! Opreşte-te!
Poliţia! La o parte!
Poliţia!
Tipul avea un apartament plin de costume
şi preda matematică la clasa a opta.
- Glumeai, nu? - În legătură cu ce?
Că te-ai întors aici datorită unui vis.
Nu de-asta am venit, nu?
Exact despre fazele de genul ăsta m-au tot întrebat ei.
Şi ce le-ai spus?
Nimic.
Mike, te holbezi la trotuar de mai bine de-o oră.
Cred că ţi-a spus tot ce ştie.
Dâra de sânge a dus la maşina de la 572.
De ce contează ce era parcat pe 611?
Nu crezi că, dacă lumea ar fi văzut ceva,
cum ar fi o fetiţă rănită scoasă cu forţa dintr-o maşină
şi introdusă în alta, am fi auzit despre asta deja?
Aşteaptă! Asta e.
Ce anume?
Am presupus că maşinile au plecat cam pe la aceeaşi oră.
Dacă au plecat exact la aceeaşi oră?
- Vezi peticul uscat de-acolo? - E un cârlig de remorcare.
N-a fost o camionetă aici.
A fost o maşină cu remorcă sau o rulotă la 611.
Avem patru rulote în zona asta în care am căutat violatori.
Trei sunt la locurile lor. Au trimis echipe să le verifice.
Cealaltă a fost găsită la un lac la poalele munţilor.
Pădurarul spune că e acolo de luni.
- Ziua crimelor. - I-ai văzut buletinul?
Era roşcat cumva?
- De ce întrebi? - Fără motiv.
Spune-le să păstreze distanţa. Venim şi noi acum.
Ne apropiem.
Ce-ai aflat?
Suspectul e înăuntru cu fetiţa.
- Ai văzut cu ochii tăi? - Da, domnule.
Care e cea mai bună cale de apropiere?
Pe dreapta.
Eşti în siguranţă.
Nu ţi-am spus ce se întâmplă dacă încerci să fugi?
Fetiţa spune că el îi tot spunea că vrea să se însoare cu ea,
că Domnul i-a adus împreună.
Îmi spui şi mie de unde ştiai că era roşcat?
Am avut o bănuială.
Sunt poliţist de 20 de ani. Am văzut bănuieli doar la TV Blog.
Îţi menţii afirmaţia?
Bine.
- Mai are rude? - O mătuşă.
Nici nu cred că a înţeles ce s-a întâmplat.
Mai ţii minte când credeai
că "rezolvat" şi "reparat" înseamnă acelaşi lucru?
Mintea ta mereu va trece de la o realitate la alta
dacă tu îi permiţi asta.
Ai creat o bandă a lui Möbius mentală.
Cum vrei să te ajut dacă tu nu vrei să participi
la o examinare realistă a situaţiei tale?
Nu eu am spus că-mi trebuie ajutor. Ei au spus-o. Eu mă simt bine.
Alcoolemia ta era ridicată în noaptea accidentului, nu?
Nu băusem nimic.
Aşa spui tu, dar raportul medical spune altceva, nu?
Te-ai gândit că, poate, problema ta nu izvorăşte
din dorinţa de a-ţi păstra fiul în viaţă,
ci din dorinţa ta intensă de a te proteja
de responsabilitatea pe care o porţi pentru moartea sa?
Dă naştere la o grămadă de întrebări.
N-aveam cum să beau în seara aceea.
Dar nu-ţi aminteşti ce-a provocat accidentul?
Nu.
Poate că aşa încerci să te ajuţi singur să-ţi aminteşti.
Aşa cum îţi rezolvi cazurile în vise,
poate că faptul că soţia ta a supravieţuit într-unul,
iar fiul tău într-altul,
sau că ai alţi parteneri în fiecare vis,
Poate că sunt indicii despre cele întâmplate.
Detectiv Britten, fantezia asta e departe de a fi benefică.
În timp ce mintea ta ar trebui să se odihnească,
subconştientul tău crează o realitate detaliată şi complexă.
Dacă nu rezolvăm problema, situaţia va deveni nesustenabilă.
Uită-te la mâna ta.
A fost un moment de panică, de confuzie,
care te-a împins să-ţi faci asta...
Ăsta e doar vârful unui aisberg.
Chestia e, doctore...
Da, încă îmi văd soţia şi fiul.
Dar i-am văzut pe amândoi coborâţi în morminte..
Când vezi o persoană dragă îngropată,
te gândeşti la un singur lucru, iar şi iar,
şi anume că ai face orice,
absolut orice, ca să-i aduci înapoi.
Dacă vrei să-mi spui că preţul prezenţei lor,
simţirii lor...
...şi existenţei lor în viaţa mea,
e sănătatea mea mintală,
aş plăti bucuros preţul.
O să vin la tine cât timp mă vor obliga s-o fac.
Dar crede-mă,
când va veni vorba să renunţ la vreunul dintre ei,
nu am absolut nicio dorinţă să fac vreun progres.
O să-l vezi în noaptea asta?
Da.
Să-i spui că-l iubesc.
Da.
Traducerea şi adaptarea: felixuca & veveriţa_bc
Nifty Team şi Titrări.ro Comentarii pe www.tvblog.ro