O pastilă albastră. Nu am mai luat până acum.
Păreai să te simţi mai bine ultima oară când te-am văzut.
"Mai bine"?
- N-am fost mereu aşa, să ştii. - Respiră...
"Pentru ca răul să câştige ajunge ca oamenii buni să nu facă nimic."
Friedrich Nietzsche.
Edmund Burke. Era englez.
De fapt, era un irlandez care s-a mutat în Anglia.
Câţi dintre colegii tăi ştiu că ai studiat filosofia la Yale?
N-am deschis subiectul.
Vorbim mai mult despre fotbal şi box.
Ţi-a venit vaporaşul.
- Când te voi revedea? - Poate diseară?
Terorişti cu bombă, ucigaşi cu otravă, lunetişti,
orice soi abject de puşcăriaş, te-am pus la încercare.
Dacă pătrunzi în creierul acestui dement,
eliberând infirmeria unde s-a stabilit permanent,
ia aminte, doctor Sengupta, te voi duce până la Lună şi înapoi!
De ce nu stă dl Porter cu restul deţinuţilor?
A trebuit să-l despart pe torţionar de victimele sale.
Imaginează-ţi ce agonie e să trăieşti pe insula asta.
Lunaticii urlă tot timpul, în fiecare noapte,
văduvindu-te de bucuria de a visa frumos.
Nu ştiu de ce, dar doar aici se simte calm.
IQ-ul dlui Porter e 162. Depăşeşte genialitatea.
Lăsând deoparte inteligenţa lui, e vremea să-l ducem unde îi e locul.
Domnule Porter, ţi-am adus un musafir special.
De vreun an nu mai zice nimic.
Ce sunt semnele astea?
Patul lui ar trebui să fie acolo, dar îl împinge la celălalt perete.
Mama lui a încercat să-l înece în cadă, când el avea şase ani.
Sigur de asta a măcelărit-o.
La fel ca pe alte patru femei, în aceeaşi noapte.
De cât timp auzi ţiuitul în urechi, domnule Porter?
Cred că suferă de tinitus, ţiuitul cronic în urechi,
provocat de incidentul cu înecul, de când era copil.
Aici te poţi înţelege cu el
pentru că zgomotul frigiderului doctorului Bauregard,
de cealaltă parte a zidului, acoperă ţiuitul din urechi.
- Poate fi vindecat de boală? - Nu chiar "vindecat".
Dar am studiat o terapie nouă. Aş vrea să o încerc pe el.
Nu sunt pregătit. Îmi scapă ceva.
Părul tău.
Aş vrea să fie mai mult.
Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
Frumos!
Poftiţi, doamnelor!
- Mulţumim! - Cu plăcere.
- Doamne, eşti neruşinată! - Ştiu.
Poftim.
Mă bucur că în sfârşit te-am scos din apartament.
- Şi eu. - La ce ai mai lucrat?
- Cu echipa specială? - Nu. În mare parte...
- Am avut şi probleme de familie. - Cu Ray?
Vreai să vorbim despre asta?
Parcă aş trăi viaţa altcuiva.
Şi... aş vrea să mă opresc.
Vreau să fie totul ca înainte de noul job.
Dar nu se poate.
Scuze!
Poţi să "nu" citeşti programul scris cu carioca roşie?
Sunt liberă în seara asta.
Doc!
Nu-l mai urmări. Du-te acasă.
Asta voiam, după ce a ieşit iar din clădirea aia din cărămidă.
Dar nu am vizitat-o de mult pe Lucy.
Hauser îmi spune mereu: "N-o vizita, las-o să se odihnească."
Am venit aici şi, ia ghici, a dispărut.
- El a luat-o. - Cum adică?
Asistenta îmi va spune tot. Uite-o că vine.
Trebuie să închid.
S-a comis o crimă în Daly City.
O studentă a fost înecată în cadă. Părul i-a fost tăiat.
Trebuie să plec.
- Pot veni şi eu? - Sigur.
Victima e Karen Finer. E studentă la SF State.
Nu s-a intrat prin efracţie.
Mama ei a venit în vizită şi a găsit-o în cadă.
- Avem martori? - Vecinii au auzit muzică de vioară.
E studentă la muzică.
Prezintă urme de legături la încheieturi şi la glezne.
Urmele sunt foarte pronunţate. Putea fi legată şi trei zile.
- Ce a făcut cu părul ei? - Nu văd nicio şuviţă pe nicăieri.
Poate îl ţine ca suvenir.
I s-a rupt o unghie. Poate l-a zgâriat.
- Iau o pungă de dovezi. - Nicio problemă.
Ce ai găsit?
- Mă bucur că s-a luptat. - Da.
Sunt cei din Grupul '63 care au ucis femei.
- Vreunul prefera muzicienele? - Nu neapărat.
Unii au atacat studente.
Poate făptaşul nu e din Grupul '63.
- Care-i treaba cu Hauser? - E chiar în spatele tău.
Dacă mă mai urmăreşti, s-ar putea să te împuşc.
Poate trebuia să ne fi spus anumite lucruri,
cum ar fi că ai luat-o pe Lucy din spital.
Nu ar fi treaba voastră.
- Cine e fata? - Anchetez o crimă.
Nikki a găsit sânge sub unghia ei,
dar mostra era contaminată.
- Contaminată? - Cu argint coloidal.
- Asta îţi spune ceva? - E unul dintre ai noştri.
Ne spui şi nouă de ce crezi asta?
Le-am făcut analize celor capturaţi.
Unde? Credeam că îi duci la închisoare.
Unii prezentau urme de argint coloidal.
Înainte să întrebaţi, nu ştiu de ce.
Deci vânăm pe cineva din grupul '63 şi nu ştim cine e.
Pe asta n-am mai făcut-o.
Pe 21 martie 1963, Alcatraz şi-a închis porţile oficial.
Toţi prizonierii au fost mutaţi de pe insulă.
Dar nu a fost aşa. Nici pe departe.
Traducerea şi adaptarea: felixuca şi veveriţa_bc
Nifty Team şi Titrări.ro
Nu îl recunosc pe niciunul. Pozele par cam vechi.
- Da. Ne-au redus bugetul... - Karen avea cursuri lunea?
Sigur. Era una dintre cele mai bune studente ale mele.
La ce instrument cânta?
La violoncel, dar se pricepea la orice instrument cu strune.
Azi a mai lipsit vreo studentă?
Nu. Doar ea.
Trebuie să vorbesc spre televizor? Transmite şi sunete?
Priveşte spre monitor.
- Aici erai! - Îţi trimitem o mostră de sânge.
Conţine argint coloidal.
- Cine e norocosul deţinut? - Încă nu ştiu.
Voi vedea dacă se potriveşte cu grupa sanguină a dr. Sengupta.
Beauregard, eşti convins că argintul poate vindeca?
Aşa cum ştiu că cerul e albastru. Deşi nu l-am văzut de mult.
Se îndepărtează de noi.
Nu ştiu cât timp mai avem.
Mintea ta e neobosită, dle Porter.
E o încrengătură de gânduri izolate şi impulsuri.
Ţiuitul din urechi e sigur o amintire dureroasă
a ceea ce ţi-a făcut mama ta.
Îţi pot şterge acea amintire.
Porneşte-l din nou. Te rog!
- Nu... - Ascultă.
- Nu. - Trebuie să absorbi tot.
Fiecare notă... una după alta.
Logic, stabil, un tipar.
Lasă-l să-ţi descurce gândurile. Acceptă-l.
Îl poţi purta în minte, chiar când nu asculţi muzică.
Ce-ţi aminteşti din noaptea când mama ta a încercat să te înece?
Apa era aşa de rece...
Am încercat să-mi ţin răsuflarea cât de mult am putut.
Şi urletul din capul meu...
Chipul ei, deasupra mea, era atât de frumos...
Şi...
Părul ei plutea pe apă.
Şi a început să se desfacă
precum crăpăturile, la suprafaţă.
Acum te pot ajuta.
Bună! Eşti tipul de la petrecerea de săptămâna trecută.
Da. Am venit cu dl Thornhill.
- Ţi-a aranjat audiţia? - Da.
- Încă mă pregătesc pentru ea. - Pe veranda mea?
Ai zis că ţi-ar plăcea să mă auzi cântând, deci...
Ai mare curaj. Cânţi frumos.
- Ce-a fost? Stravinsky? - Nu. E compoziţia mea.
Asta aud în mintea mea.
E doar... ce văd eu.
Aşa iese.
Îmi place părul tău.
Ce e?
Am analizat sângele misteriosului din Grupul '63.
Am găsit o potrivire.
Mai trebuie doar să-l prinzi.
Excelent! Arcuşul tău scoate un sunet atât de plăcut!
Acordez singur vioara. Cred că asta contează.
Ai putea să cânţi asta?
Nu am pregătit piesa asta.
Vrem să vedem dacă ştii să cânţi după partitură.
Mulţi muzicieni habar n-au să citească un portativ.
Nu cred că el o poate face.
Mulţumesc că ai venit.
Nu am reuşit. N-am fost destul de bun.
Tu nu ai fost destul de bună.
Îmi pare rău. Îmi pare aşa de rău!
Bine, băieţi. Am încheiat pe ziua de azi.
Să mergem!
Nu poţi veni cu el.
Nu te-a anunţat directorul? Voiam să împrumutăm un instrument.
Ai mare tupeu să vii aici, Porter.
Directorul ar trebui să te ţină unde ţi-e locul, ciudatule!
Să mergem!
Orchestra ta e foarte bună, domnule Tiller.
În altă viaţă, aş fi fost muzician.
Dar tata m-a descurajat şi m-am apucat târziu de muzică.
Dl Porter a descoperit recent că-i place muzica.
Am auzit de la dr. Bauregard că a avut probleme în familie.
Mi s-a zis că acum vorbeşte.
Aud deja muzica în cap, aşa cum a zis ea că va fi.
Terapia dlui Porter are două etape.
Ascultarea şi interpretarea.
Nu avem locuri disponibile în orchestră.
Am vrea doar să împrumutăm un instrument.
Ia ce vrei.
Am citit despre vioară. Mi se potriveşte perfect.
Urlă aşa cum o făceai tu.
Nu-i nimic. Ia-o.
Poate ar fi mai bine să înceapă cu un triunghi.
Cântă ce ai în minte.
- Cred că omul ăsta e un amator. - Nu, cred că e un geniu.
Unde naiba ai fost?
Karen era muziciană. Am încercat să...
Te chem la scena unei crime,
iar tu vii ameţită aici 25 de minute mai târziu?
În timp ce femeia asta era ucisă,
vorbeai cu alţi oameni plictisitori despre informaţii ce nu duc nicăieri.
Slujba mea e să discut cu oamenii ăştia plictisitori.
Am crezut că a luat în vizor nişte muziciene,
aşa că ne-am dus la şcoala ei.
Băieţi... Am discutat cu proprietarul.
A venit mai devreme ca să verifice aspersoarele
şi a auzit muzică de vioară.
La fel cum a fost la Karen.
N-a părut că cineva cântă la întâmplare.
A zis că era cineva care se pricepea cu adevărat.
Dar fii atent, noua noastră victimă...
...nu cânta la vioară sau la vreun alt instrument.
Ea credea că ucide muziciene. E tocmai invers.
Eu cred că el cântă la vioară.
Camera de muzică era destul de populară.
Chiar şi Al Capone a cântat la banjo cât a stat aici.
Înregistrări cu orchestra de pe insulă.
Toţi cu care am discutat au spus că sunt pierdute.
- Cine cânta la vioară? - Nimeni.
S-a cântat doar la instrumente de alamă: trompetă, goarnă, saxofon...
Nu găsesc nimic despre muzica de vioară aici.
Uite o vioară.
Webb Porter.
Deci Webb Porter ucide după un tipar acum.
Există o legătură între cele două victime ale sale.
Trebuie doar s-o găsim.
Karen Feiner e studentă la muzică, iar Susan Lee e avocată.
Verifică tranzacţiile de pe card, e-mailurile şi desfăşurătorul telefonic.
S-a zis şi cu intimitatea asta...
- Elmore! - Salut, Emerson!
Tu îi cunoşti pe toţi muzicienii din oraş.
- Caut un violonist. - Păcat!
Ştii care e diferenţa dintre un violonist şi o pizza?
Pizza poate hrăni o familie de cinci persoane.
Tipul ăsta e foarte priceput...
E aici de cel mult două luni. Are 29 de ani şi e un pic ciudăţel.
- Şi ce cântă? - Nu ştiu, tot ce-i vine.
Ştii, Deke...
...a vândut unui tip nou vechea sa vioară săptămâna trecută.
A spus că puştiul ăsta se pricepea să cânte.
Unde-i Deke?
A luat banii şi a plecat la Houston.
Dar puştiul i-a spus lui Deke că are concert la Filarmonică.
- Cântă acolo? - Nu, adună scaunele.
E violonist, cum am spus.
- Cânţi vineri? - Până la moarte.
Mă furişez aici de când aveam 15 ani.
E departe de Pacific Heights.
Cine a spus că am mers pe jos?
- Aş fi vrut să înregistrez asta. - Păi poţi.
- Se fac înregistrări tot timpul aici. - Noului meu pacient i-ar plăcea.
Ce e?
Îmi place că numeşti un ucigaş cu sânge rece "pacient".
- Râzi de mine. - Nu, deloc.
N-o să crezi cât s-a schimbat violonistul ăsta, Emerson.
Au trecut doar câteva luni. Am studiat terapia prin muzică.
Ştiam că are potenţial, dar rezultatele obţinute...
- Am ceva între dinţi? - Nu...
N-am mai cunoscut pe nimeni ca tine.
Încetează!
Hauser s-a înfipt în tine azi. Care-i problema lui?
Nu ştiu. E stresat de caz. Ce-i asta?
Ambele victime au făcut tranzacţii cu cardul vinerea trecută
la Filarmonica din San Francisco,
la parcare şi la magazinul de cadouri.
A avut loc o strângere de fonduri.
Asta s-a întâmplat cu trei zile înainte de prima lui crimă.
Madsen!
Porter lucrează ca asistent de platou la Filarmonică.
Acolo credem că şi-a întâlnit primele victime.
Îţi trimit un SMS cu adresa lui. Să nu mă faci să aştept.
Ăştia închiriază apartamente acum?
Proprietarul a spus că e aici de luni de zile.
Încep să se simtă bine în lumea noastră.
Deci vor fi mai greu de prins.
Ştiu de ce le ia părul.
Vioara... Îşi face arcuşuri din păr.
Blond, negru...
Sunt uzate toate.
Ăsta e cu fir roşcat.
- E singurul. - A mai ucis o fată.
Nu voiam decât să cânt pentru oameni.
Nu asta era ideea?
Dacă cineva cântă la o vioară, dar nu aude nimeni,
e muzică sau inutilitate?
Te rog...
- Te rog... - Stai liniştită.
Stai liniştită, uite...
Ţi-a rămas suficient.
Am veşti bune.
Directorul te va transfera printre deţinuţii de rând.
O să mai pot cânta la vioară?
Şi o să poţi cânta şi în celulă la sfârşitul fiecărei zile.
De ce faci asta pentru mine?
Cred că oamenii se pot schimba. Au dreptul să se schimbe.
Vă mulţumesc, dr Sengupta.
Într-o bună zi, poate că mă voi putea revanşa.
Astea sunt pozele de la Registrul Auto al femeilor care au fost
la strângerea de fonduri de la Filarmonică,
unde Porter a întâlnit primele victime.
Poţi elimina blondele şi brunetele?
Au rămas doar două roşcate.
Asta trebuie să fie, nu? Cea cu părul lung.
Pozele astea nu sunt neapărat recente sau corecte.
N-avem timp de aşa ceva. Mergem la amândouă.
Acum 12 minute, într-un bar din Lomo.
Deci mai rămâne doar ea.
E în regulă! Suntem de la poliţie.
O să fii bine. N-o să-ţi mai facă niciun rău.
Doamne!
Unde e?
- Speram să ne spui tu asta. - Ştii unde s-a dus?
Nu.
Ba da!
- E în seara asta! - Ce anume?
Va cânta. A dat audiţie şi a fost acceptat.
În seara asta are primul spectacol.
- Uitaţi, e urlătorul! - Ia uite cine e!
O să ne ţină treji toată noaptea!
Nu-l vrem aici!
Nu ne face asta, directore!
Luaţi-l pe ciudat de-aici!
Ce faceţi?!
O să te omor!
Iartă-mă, directore, te rog!
O să ne ţină treji toată noaptea!
Închide celula!
Ia-l de aici!
Nu-l lăsa cu noi!
Să fiu al naibii...
Ascultaţi-l pe tipul ăsta cum cântă!
Poţi învăţa un câine bătrân trucuri noi,
dar tot un câine bătrân rămâne.
N-am de gând să mă dau bătut încă. Dar vă spun ceva...
Directorul are o jucărie nouă.
- Dl Porter nu e o jucărie. - Nu te contrazic.
Mă refeream la tine.
Îl vreau viu şi nevătămat.
Gata, Porter!
Nu mai ai unde să fugi.
Nu voiam decât să cânt...
Nici să nu te gândeşti!
E şi ea aici...
Ernest Cobb a împuşcat-o.
- O să supravieţuiască? - Cu ajutorul tău.
Ia loc, 2-0-1-2. Suflecă-ţi mâneca dreaptă.
Astea sunt înregistrările din camera de muzică?
Da. Le-am trecut în format digital.
M-am gândit să folosesc din ele pentru următoarea mea carte.
Nu se aude nimic?
Da, se înregistra separat pe vremea aceea.
Am doar imagine.
- Ai vreo veste de la Hauser? - Nu.
N-o să aflăm niciodată ce se întâmplă cu adevărat aici, nu?
- Lucy... - Da. Sau ce-a făcut cu ea.
No, doctore. Apare pe filmare.
E unul dintre ei. Lucy e din Grupul '63.
Hauser ştia tot timpul ăsta.
Poate că acolo o ascunde, laolaltă cu ceilalţi din Grup.
Lucy era acolo când se întâmpla totul.
Ea ar putea fi cheia misterului.
Traducerea şi adaptarea: felixuca & veveriţa_bc
NiftyTeam.ro & Titrări.ro Comentarii pe www.tvblog.ro