Răsare ca luna plină În noaptea fericită şi senină
Cu mijloc tras prin fuior, O vrajă-mbietoare de dor
Privirea ei de alean plină Sufletul omenirii îl alină...
Fă-l să tacă! Nimeni nu vrea să-l asculte!
Roz în obrăjori Lumina care-mi dă fiori...
Directorul Hansen.
Am înţeles. Continuăm.
Cu şoldurile învăluite În pletele sale-nnegurate
Dar precum viperele înnodate Buclele sale muşcă-nveninate!
Cu coapse moi şi mătăsoase...
Dar ochiul tău nu vede niciodată Inima ei, în piept pietrificată!
Echipa de la Channel 13 aşteaptă în faţa închisorii Gunter
pentru a transmite în direct.
Apelul final a fost respins
şi execuţia lui Rodney Garrett este iminentă.
Cât voi trăi nu voi înceta Pentru trecut să-mi port vină
După cortinele borduite de gene Ale ochilor ei...
Trimite fulgere în depărtare...
Oficialii închisorii au confirmat că la ora 06:43
Rodney Baines Garrett va ajunge în faţa plutonului de execuţie,
încheind lungul...
O casă în Dupont Circle. Nu pot să cred că fac asta!
Oricum n-o să meargă, nu? Mai sunt cinci oferte secrete
şi am oferit mult mai puţin decât cer proprietarii.
Cineva speră să nu câştige.
- Ortofobie. Teama de proprietate. - Nu mi-e frică să am ceva.
Dacă scap într-un magazin de pantofi, o să-ţi demonstrez.
Mă tem de proprietăţi care cântăresc 300 de tone.
După materiale, suprafaţa în metri pătraţi
şi structura verticală şi orizontală,
o casă cântăreşte doar vreo 60 de tone.
Mersi, Reid. Deja mă simt uşoară ca o pană.
- Ce caz avem, fetiţo? - O crimă în Enid, Oklahoma.
Şi nu cea pedepsită cu moartea la care vă gândiţi acum.
O femeie, Cara Smith, a fost ucisă în propriul apartament
la câteva minute după execuţia lui Rodney Garrett.
Vecinii au văzut uşa deschisă şi i-au descoperit cadavrul.
Pare cunoscută?
Tânără, frumoasă, blondă, cu păr scurt.
- Şi înjunghiată direct în inimă. - Aşa ucidea Garrett.
Deci e opera unui imitator?
Sigur era vinovat. Amprente, ADN, mărturisirea lui.
A dus poliţia la locul unde şi-a îngropat două victime.
Garrett a ucis 25 de femei până să fie prins.
Dacă acum e un imitator, abia a început să ucidă.
De asta nu vom pierde timpul. Plecăm în 30 de minute.
Ştiu. Ţi-e foame. Mami se va schimba şi-ţi va da să papi.
Traducerea şi adaptarea: Felixuca @ Nifty Team
Comentarii pe www.tvblog.ro
"Mai degrabă ucide un prunc în leagăn"
"decât să faci să crească dorinţe nepuse în faptă."
William Blake.
Un pluton de execuţie? Rar mai vezi aşa ceva.
Garrett l-a preferat, în locul injecţiei letale.
Îi plăcea dramatismul situaţiei.
Nu s-au găsit probe criminalistice la locul crimei.
- Şi dalta pentru gheaţă? - Era comună.
Nu avea număr de serie nici vreun semn distinctiv.
S-au găsit stropi de apă
şi o vază pe jumătate plină pe dulap, dar fără flori.
- Nici în vază, nici în gunoi. - Poate le-a luat subiectul.
- Spune-o cu convingere, păpuşă! - Ştii că aşa o să fac.
Cara Smith era o persoană absolut normală.
Studentă, populară, studia Literatura Engleză.
Am primit stenograma ultimelor cuvinte ale lui Rodney Garrett.
Cine le găseşte sursa primeşte un premiu!
"Răsare ca luna plină În noaptea fericită şi senină"
- "Cu mijloc tras prin fuior..." - "O vrajă-mbietoare de dor..."
E din "O Mie şi Una de Nopţi".
Nu e cea mai precisă traducere, dar e destul de reuşită.
Câştigătorul nu e o surpriză.
Garrett s-a lăsat de şcoală în clasa a şasea.
Ciudat că a dat citate dintr-o lucrare clasică.
Dar înţeleg de ce a ales acest material.
Şeherezada îşi amâna moartea de mâna şahului
spunându-i seară de seară poveşti.
Dar la final l-a cucerit, nu?
S-a îndrăgostit de ea şi nu a mai executat-o.
Nu cred că strategia asta ar da roade
cu Departamentul Penitenciarelor din Oklahoma.
S-a mai găsit un cadavru în apropiere de prima victimă.
Şase ore mai târziu. Subiectul nu pierde vremea.
Aterizăm în 20 de minute. Reid şi JJ, mergeţi la locul crimei.
Rossi şi Prentiss, vorbiţi cu văduva lui Garrett.
Eu merg cu Morgan la închisoare.
Trebuie să aflăm repede cine e discipolul lui Garrett.
Deschidem poarta!
Nu ne trebuie un imitator al lui Rod Garrett în libertate.
Garrett avea admiratori în închisoare?
Nu. Era singuratic. În ultimii şapte ani,
lumea lui a fost o celulă.
- Şi vizitatori? - Doar soţia lui.
A fost atacat de două ori în timpul încarcerării?
Înjunghiat. De ambele dăţi şi-a ucis agresorii.
Au fost atacuri neprovocate.
Sursa ambelor atacuri ar putea fi în exterior.
E logic. A ucis 25 de femei.
Multe rude şi prieteni ai lor l-ar fi vrut pe Garrett mort.
N-au reuşit să-l ucidă. Asta e.
Nu voiam să sune teatral, dar Garrett părea de neucis.
M-am temut că plutonul de execuţie n-o să-i facă felul.
Nici n-am putut asista la execuţie.
Ne-am luat adio cu o noapte înainte.
L-ai susţinut până la final, ştiind ce a făcut. De ce?
Acum zece ani, când ne-am cunoscut, m-am îmbolnăvit.
Chemoterapie. Operaţii.
Rod putea să-şi găsească pe altcineva. N-a făcut-o.
A rămas alături de mine.
Când m-am simţit mai bine, ne-am căsătorit.
Probabil că Rod era bolnav psihic, de le-a ucis pe acele femei.
Ştiu asta. Dar cum să-l abandonez, după câte a făcut pentru mine?
A început să ucidă la scurt timp după nunta voastră?
Da.
- N-ai suspectat nimic? - Nu.
Oamenii văd doar ce vor.
Unde te vei duce acum, Helen?
Am cerut un transfer cu slujba în Missouri.
Nu cunosc pe nimeni acolo. Nu mă ştie nimeni.
- Şi rudele? - Nu vor să ştie de mine.
N-au înţeles de ce am rămas alături de Rod după toate astea.
Pentru ele, sunt la fel de rea ca el.
- Îmi pare rău. - Uneori mă învinovăţesc singură.
Un bărbat are nevoi. Înţelegi...
Poate mintea lui Rod a încurcat lucrurile astea.
Bolnavă, nu i-am mai putut da ceea ce-i trebuia.
Helen, nu tu le-ai ucis pe femeile acelea.
Ei bine...
Uitasem că am asta.
- Ce e? - O creangă pentru apă.
A fost a unchiului meu din Bartlesville.
Găsea apă cu ea.
Oamenii cred că e o şmecherie, dar nu e aşa.
Tati a zis că am acest simţ, că descopăr răul din oameni.
Văd dincolo de suprafaţă şi găsesc răul.
Poate tăticul a avut dreptate, la cum s-a dovedit Rod a fi.
Bună! Sunt detectivul Childers. Sunteţi de la FBI?
- Agenta Jareau. Doctorul Reid. - Bună!
Urmaţi-mă în spate.
- Incredibil că se repetă tot! - Cine e?
Jodie Armstrong. Necăsătorită, e vânzătoare de cosmetice
la un magazin din centru.
Tânără, frumoasă, cu păr blond, tuns scurt.
Aceeaşi victimologie.
- Cine a găsit cadavrul? - Administratorul clădirii.
Un vecin se plângea că un ceainic a fost uitat pe foc în bucătărie.
- La poarta principală... - Dacă vă mai trebuie ceva...
Mersi.
Personalul din exteriorul închisorii parchează în afara porţii
şi e adus cu maşina aici.
Cât de des îl vizita soţia pe Garrett?
În absolut fiecare zi.
Uneori eram în izolare de urgenţă. Restul lumii pleca acasă.
Ea aştepta. Oră după oră, fie ploaie, fie senin,
- ca să deschidem iar porţile. - Era devotată.
Da. Unui bărbat care a măcelărit două duzini de femei.
Ce chestie!
Ai numărul nostru.
Dacă-ţi mai aminteşti ceva, sună-ne.
Soţul tău are un admirator, Helen.
Gândeşte-te la telefoane sau la scrisori dubioase primite.
O voi face. Primea multe scrisori de ameninţare.
Le eliminam pe cele urâte şi le păstram pe cele pozitive,
pe care i le citeam la închisoare.
Primea scrisori la adresa asta?
Rod a zis că paznicii deschid scrisorile
şi iau banii trimişi de oameni.
Avea un cont pentru apărare. Am închiriat o căsuţă poştală.
- Mai ai vreo scrisoare? - Le-am păstrat pe toate.
Le putem vedea şi noi?
Vi le dau. Eu voiam să le arunc.
Mulţumim.
- Spence, uită-te la asta! - Ce e?
Fata asta ţine mult la înfăţişarea ei.
E bine făcută, are manichiură perfectă,
dar părul îi e tuns inegal.
Poate e intenţionat tuns aşa?
Uită-te la asta.
- E de ieri-seară. - Subiectul a tuns-o.
Abia m-am întors de la serviciu. Ne mai vedem diseară?
Torn vin. Ai auzul fin.
A fost o săptămână nasoală. Să-mi iau haina, nu?
Aerul condiţionat e dat prea tare în restaurant.
Da?
Aşteaptă!
Ne vedem peste o oră?
Abia aştept.
Subiectul ăsta vânează în alt cartier.
Probabil se simte în largul lui în zona asta.
- Ştia obiceiurile victimelor. - Intră şi iese neobservat.
Uitaţi-vă la asta.
"Dragă domnule Garrett, ai fost foarte curajos."
"Mulţi oameni sunt laşi şi nu-şi ascultă pornirile."
"Eşti un model pentru mine şi te admir."
"Te admir."
Astea ar trebuie să fie scrisorile "normale".
Ia ghiciţi! JJ a fost iar genială. A avut dreptate cu părul.
Vă trimit o poză de la un bancomat a Carei Smith.
E prima victimă. Poza a fost făcută cu zece ore înainte de crimă.
- Şi pe ea a tuns-o subiectul. - Poate e o componentă sexuală.
Tricofilia e excitarea produsă de tăierea părului.
Nu prea mai pare un imitator.
Deviază de la modul de operare. Garrett nu lua trofee.
Subiectul alege victime cu risc redus.
Garrett a ales prostituate, femei fugite de acasă.
Garrett a şi lăsat indicii care au dus poliţia la el.
Subiectul ăsta e precaut şi meticulos.
Nu chiar. Lasă uşi deschise şi ceainice pe foc.
Cred că o face intenţionat.
Vrea să fie găsite cadavrele ca să ştim când şi unde ucide.
A început să o radă în cap. Umilire şi lipsă de respect.
Nu le-a făcut asta celorlalte victime.
- Când a fost găsit cadavrul? - Acum jumătate de oră.
Ucigaşul a lăsat deschise uşile din faţă şi din spate.
Nu am găsit urme de ADN pe paharele de vin.
- Nici pe al victimei? - Probabil subiectul l-a şters.
S-a găsit o sticlă de vin goală sau deschisă în casă?
Încă nu.
Probabil a luat-o, ca pe florile din casa primei victime.
A ucis la 06:00, la prânz şi la 18:00.
Am o presimţire neplăcută legată de miezul nopţii.
Mai ştii când oamenii scriau de mână?
Aşa mi-am scris prima carte. Prefer oricând o tastatură.
Hai, Rossi!
Nu erai încântat să vezi un plic de la un prieten?
Acum auzi doar un sunet pe computer.
Un cumnat al meu era poştaş.
A zis că înţelege perfect de ce o iau razna poştaşii.
Toată ziua livra un munte de scrisori, una câte una.
A doua zi mergea iar la muncă şi o lua de la capăt.
- Şi aşa o ţinea veşnic. - Parcă ar fi slujba noastră.
Lumea a scăpat abia în şapte ani de Rod Garrett.
15 minute mai târziu, i-a luat locul alt ucigaş.
Ce este?
"Răsare ca luna plină În noaptea fericită şi senină"
"Cu mijloc tras prin fuior, O vrajă-mbietoare de dor"
Asta a zis Garrett înainte să fie executat.
Pot s-o văd?
Stai.
Îl mai ştii pe ţăcănitul care a zis că-l admira?
A folosit aceeaşi hârtie.
Normal că o ţin minte. Era printre preferatele lui.
- I-am citit-o de multe ori. - Când ai primit scrisorile?
Cu cel puţin trei, patru ani în urmă.
Am găsit două scrisori cu aceeaşi hârtie.
- Au fost şi altele? - Din ce ţin minte, nu.
Şi plicurile?
A trecut mult timp, dar încearcă să-ţi aminteşti.
Avea adresa de expediţie? Timbru poştal?
Nimeni nu-şi trecea adresa. Mulţi nici nu se semnau.
De ce e aşa de important?
Soţul tău a dat acest citat înainte să fie executat.
- Nu ştiai. - Nu.
Aaron, cred că am descoperit ceva.
Două scrisori care pot fi de la subiect.
- Putem extrage ADN? - Nu. Sunt deteriorate.
Dar cel care le-a scris a zis că Garrett e un model.
Poate fi subiectul nostru.
Credeam că vrea să-i ia locul lui Garrett,
dar dacă ăsta a fost stadiul timpuriu al obsesiei sale...
Poate pe atunci îl admira. Mai târziu i-a luat locul.
Aşa se explică prima crimă. Aştepta ca Garrett să moară.
Regele a murit, trăiască regele!
Acum ne provoacă să-l oprim şi timpul trece.
Trebuie să prezentăm profilul cât mai curând.
Căutăm un bărbat alb de 30-40 de ani, puternic,
care supune fără mare efort femei în bună formă fizică.
E sofisticat şi precaut cu probele lăsate.
Îşi urmăreşte victimele şi nu lasă urme.
Are încredere în sine.
Ne-a provocat dezvăluind repede locurile crimelor.
Îşi plănuieşte şi-şi execută perfect crimele.
Căutăm pe cineva care-şi poate păstra slujba,
deşi e un job mărunt care nu-i aduce satisfacţii.
Victimele sunt tinere, blonde şi frumoase.
Probabil reflectă un standard social de perfecţiune,
reprezentând genul de femeie inaccesibilă făptaşului.
Tunde victimele şi le ia părul. Poate aşa posedă o parte din ele.
Sau le degradează, le face mai urâte.
Ucigaşul ucide la distanţă de şase ore.
Marchează cronologic victimele. Nu credem că va devia de la tipar.
Înseamnă că va ucide iar la miezul nopţii.
Publicul trebuie alertat să nu umble pe străzi
decât în caz de nevoie.
Femeile n-ar trebui să rămână singure în casă.
Orice agent disponibil va patrula diseară.
- Trebuie să păzim oraşul. - Avem un avantaj.
Dacă ucide la ore fixe, e uşor să-l dezechilibrăm.
Îi vom folosi modul de operare împotriva sa. Mulţumim.
Şeful poliţiei a sugerat un consemn în tot oraşul.
Deşi nu e obligatoriu, Enid va fi diseară un oraş-fantomă.
Un ucigaş în serie liber poate reduce mult traficul.
Dar, din ce ştim, atacă în case, nu în exterior.
Să sperăm că nu e deja la pândă.
Vin în două minute. Îmi iau lucrurile.
Eşti drăguţ că mă laşi să dorm la tine.
Când te-am mai refuzat eu?
Bună, mamă. Am auzit, am văzut la ştiri.
În seara asta dorm la o prietenă.
Adu berea! O simplă prietenă.
Nu cred că ai cunoscut-o. Suntem colege.
Da, mamă, e în regulă. Promit.
Da, mamă. Te sun în zori, îţi promit.
Gary, ce... Doamne!
Ajutor!
Ce naiba se întâmplă aici?
Ce veşti ai, Garcia?
Am găsit ceva interesant despre tentativele de ucidere
a lui Garrett, în închisoare.
- Ce anume? - Momentul lor.
A fost atacat întâia oară pe 25 mai 2008.
Cu o zi înainte, pe 24 mai, dacă ţineţi socoteala,
data execuţiei lui Garrett a fost amânată.
Dând înainte până la a doua tentativă,
aceasta a avut loc pe 15 noiembrie 2010.
Cu o zi înainte, i se amânase iar data execuţiei.
O să risc să afirm
că o persoană s-a hotărât să-şi facă singură dreptate.
- Mersi, Garcia. - Întotdeauna, camarazi!
S-ar zice că o persoană din exterior voia să se răzbune.
N-ar fi aşteptat cinci ani, încercând de două ori,
ca apoi să se lase păgubaşă.
Cineva voia să scape de Rod Garrett.
Dar Garrett era condamnat la moarte. Stătea în celulă 23 de ore pe zi.
Cu ce incomoda pe cineva?
Dacă tot vorbim despre lucruri ilogice,
subiectul a lăsat uşile deschise după crime.
Sfidează poliţia să-l prindă.
- Dar a tuns victimele... - Pentru Garrett?
De ce crezi asta?
Garrett a ales ţinte uşoare, narcomane şi prostituate.
Subiectul a ales ţinte dificile, dar şi-a dat osteneala
să le facă să semene cu victimele lui Garrett.
Îi spune: "Mă descurc mai bine decât tine".
De ce a aşteptat execuţia ca să înceapă să ucidă?
Dacă voia să-i facă în ciudă lui Garrett,
nu ar fi vrut ca acesta să fie în viaţă, să ştie?
- Exact. Asta nu se leagă. - Înseamnă că ne scapă ceva.
S-a raportat o răpire pe Canwood colţ cu Harbart.
Suspectul a fugit cu maşina. Nu avem descrierea acesteia.
Canwood? E în apropiere.
Aşteaptă!
Un sedan închis la culoare se deplasează cu viteză
spre nord, pe Van Buren. Îl urmărim.
Ai grijă!
Coboară din maşină! Să-ţi văd mâinile!
Nu... Încercam să-l urmăresc.
Mergeam după el. Cineva a răpit-o!
Ajutor!
Mersi!
Prentiss, subiectul a intrat prin efracţie.
Nimeni nu era acasă şi a aşteptat.
Nu se aştepta ca victima să nu fie singură.
Avertismentul i-a stricat apele. A trebuit să improvizeze.
Garcia? Garcia.
- Bună! Eşti trează? - Doamne!
Sunt foarte trează. E ora 02:30.
Acum lucrez cel mai bine. Sunt absolut trează acum.
- Mint, am adormit. Ce-ţi trebuie? - Emily Sisk.
Stă în partea opusă a oraşului faţă de celelalte trei victime.
Cum nu mai e din acelaşi cartier, mai e vreo legătură între ele?
Ştii expresia "legături îndepărtate"?
Eu am ajuns la "foarte îndepărtate" şi tot nu găsesc niciuna.
Dar mai beau energizant şi mai încerc.
Mersi.
- Hotch, cred că am găsit-o. - Eşti pe difuzor, Prentiss.
Subiectul s-a întors.
I-a aruncat cadavrul lângă locul răpirii.
Acelaşi mod de operare?
Nu. Are plăgi înjunghiate pe piept. Arată rău.
Hotch, i-a luat scalpul.
A ucis-o sălbatic. E furios că nu a putut respecta planul.
Deci acum avem altă problemă.
Dacă a renunţat la tipar, va începe să ucidă la întâmplare.
- N-aş putea face asta. - Ce anume?
Să aţipesc. Nu mi se pare normal.
Sunt foarte treaz, dar, ca să ştii,
somnul polifazic e absolut natural,
des întâlnit în lumea animalelor şi foarte benefic.
Ora 06:00 a venit şi s-a dus. Dacă subiectul a ucis din nou,
nu mai lasă uşa deschisă.
Sau ia o pauză.
Şi el îşi dă seama că n-o poate ţine aşa veşnic.
Poate ultima crimă a fost ultima dintr-un ciclu.
Au trecut o zi şi o noapte.
Soarele răsare prima oară într-o lume fără Rod Garrett.
Poate are şi un motiv mai comun.
Poate subiectul are serviciu şi ieri a fost liber.
A ucis primele trei victime în casele lor,
dar cu ultima, Emily Sisk, n-a putut proceda la fel.
A răpit-o, a dus-o altundeva,
apoi i-a aruncat cadavrul aici, în faţa blocului unde locuia ea.
A riscat foarte mult, la câtă poliţie e în zonă.
Tiparul trebuie să aibă o componentă geografică.
Să facem legătura, la propriu.
Un vârf de suliţă.
Sau o săgeată spre sud?
Poate ne indică direcţia următoarei victime?
Are patru laturi, dar nu e nimic simbolic
într-un poligon concav cu patru laturi.
Spence, îmi permiţi?
Vezi ce se întâmplă când adaugi şi o curbă?
O inimă.
Garrett şi subiectul nostru şi-au ucis victimele
înjunghiindu-le în inimă.
Garrett a fost executat prin împuşcare în inimă.
- Helen Garrett. - Totul ne duce la ea.
Helen nu răspunde la mobil şi nu are mesagerie vocală.
Poliţia locală se duce spre ea.
Garcia caută prin contactele ei, să afle unde s-ar fi putut duce.
- Liber! - Liber.
- Liber! - Nu e nimeni acasă.
Nu-s urme de luptă. Poate încă nu a făcut nimic.
Ce veşti ai, Garcia?
Dle, Helen Garrett spune adevărul.
Nu are prieteni sau rude în zona asta.
Duce o viaţă dureros de solitară, nu are interacţiuni sociale.
Locuieşte singură, lucrează de acasă,
apoi îşi vizitează soţul în închisoare.
Casa şi închisoarea. Atât.
- Nu e acasă. O fi la închisoare? - Verific acum.
În zori s-a dus la închisoare pentru ultima oară,
să ia obiectele personale ale soţului ei.
- Acum e acolo? - După înregistrări...
A ajuns acolo la 10:05... A plecat acum patru minute!
Sună-l pe directorul Hansen, s-o împiedice să plece.
Restul echipei să se ducă la închisoare.
Noi rămânem aici, în caz că apare subiectul.
Da, domnule.
Boala lui Helen Garrett era...
O tumoare pe creier. A fost îndepărtată complet.
A făcut operaţie estetică?
De trei ori în doi ani, la cap.
Biata de ea!
Subiectul a desenat o inimioară, nu o ţintă. O iubeşte.
E logic. Florile dispărute de la prima scenă a crimei,
sticla de vin.
Cum ştia subiectul despre operaţia ei?
Helen e o persoană foarte retrasă şi solitară.
JJ are dreptate. Nu i-ar fi spus aşa ceva decât cuiva de încredere.
O astfel de încrederea se câştigă în ani întregi.
Cine a petrecut atâta timp cu ea?
Cine a văzut cât de devotată îi era lui Rod Garrett.
Subiectul ştia că nu va fi niciodată a lui
cât soţul ei ar mai fi fost în viaţă.
De asta a încercat de două ori să-l ucidă pe Garrett.
Deci legături în închisoare, să aranjeze tentativele de crimă.
O obsesie romantică de ani întregi
şi posibilitatea de a purta discuţii îndelungate
în condiţii aparent normale.
E şoferul autobuzului închisorii.
Nu încă, Helen. Vreau să-ţi arăt ceva.
Nimeni n-a văzut ce s-a întâmplat. Maşina ei e încă în parcare.
E la el.
Pe şofer îl cheamă Dylan Kohler. Stă pe Harmony Court nr. 4488.
- Ieri a lucrat, dle director? - Nu. A făcut schimb de tură.
Garcia se va interesa de Kohler,
dar acum, că s-a dat de gol, nu cred că se va întoarce acasă.
Aproape am ajuns. Aproape...
Da, Hotch. Nu sunt aici.
Bine.
Eşti gata?
De ce faci asta?
Domnule, am mai găsit ceva.
- Nu crezi că face o perucă? - Aşa-i.
Îi trebuie nişte materiale foarte speciale.
Am căutat cine a comandat din Enid plase, barete cu ace...
Un anume D. Kohler a comandat aşa ceva la Hinkson Place, nr. 500.
Poate acolo e "atelierul" lui. Să mergem!
Îţi place?
Am pus asta la cale de când mi-ai zis despre cicatrice.
Păi... E frumoasă.
- Dar am deja peruci. - Asta nu-i o perucă.
Priveşte-o!
Fiecare şuviţă, fiecare buclă...
...a fost aleasă de mine.
Recoltată de mine.
Pe capetele unde au crescut, nu va mai creşte niciodată păr.
Aşa ceva nu se poate copia.
Nu e o perucă. E ceva viu.
- Nu-i nimic. - Nu...
Nu-i nimic.
Poart-o!
Lasă părul să prindă rădăcini şi să crească,
devenind o parte din tine.
- De ce ai făcut asta? - Pentru că te iubesc.
Helen...
Mulţi oameni trec prin viaţă fără să ştie cine sunt de fapt.
Poate presimt ceva, dar nu au destulă încredere.
Aşa eram eu, până să te întâlnesc pe tine.
Mi-ai dat putere să am încredere în cine sunt, de fapt.
- Nu te-am pus să ucizi pe nimeni. - N-a fost nevoie.
Helen... Ţi-era scris să mă întâlneşti.
Ne era scris să ne întâlnim.
Dylan, îndepărtează-te de ea şi ridică mâinile sus!
- Dă-i drumul, Dylan! - Nu!
Nu ai pe unde ieşi.
La dalta pentru gheaţă şi hai să vorbim!
Dă-ne drumul! O iubesc. Nu voi mai ucide.
Promit. Nu mai am de ce.
- Dylan, nu vrei să-i faci rău, nu? - Nu.
Atunci lasă arma jos.
Dac-o fac, mă vor aresta şi vom fi despărţiţi.
După tot ce mi-ai dat, nu pot lăsa să se întâmple asta.
Ai spus serios că nu vei mai ucide pe nimeni?
- Da. Nu mai am de ce. Gata. - Bine.
Te cred. Lasă jos dalta pentru gheaţă.
Ia-ţi vinul, florile... şi fii fericit.
Nu mă păcăleşti...
Nu! Nu e nevoie să faci asta!
Helen, stai! Helen, te iubesc!
E adevărat. Tati avea dreptate. Tati avea dreptate...
"Doar în dragoste şi în crimă rămânem absolut sinceri."
Friedrich Durrenmatt.
Băieţi, voiam să văd ce se întâmplă. Bună!
Sper să fie important, Garcia.
Nu-i nimic. A venit un mesager azi cu nişte acte de proprietate!
Nu!
- Ba da. Casa din Du Pont Circle... E a ta! - Felicitări!
Şase secunde. Cel mai rapid caz de remuşcări după cumpărare.
Când aterizăm, eu zic să mergem la Ziggy's,
să le golim stocul de şampanie.
Şi s-o convingem pe Prentiss să lase disperarea.
Mă cam doare stomacul...
Visam atât de frumos...
Eram la un salon exclusivist şi mă coafam.
Beneficiile psihoterapeutice ale visurilor...
Te scapă de imaginile neplăcute şi le înlocuieşte cu unele frumoase.
"Neplăcute" e puţin spus.
Dacă-mi punea cineva pe cap o perucă însângerată,
aş fi rupt-o şi n-aş fi pus-o la loc.
Da. Ar fi intervenit instinctul.
Rossi, voiam să te întreb ceva.
De ce a zis Helen: "Tăticul avea dreptate?"
I-a zis că are talentul de a găsi răul din oameni.
Că-l va găsi acolo unde altora le scapă.
Era destul de ciudată.
Curios, o femeie e importantă pentru doi ucigaşi în serie.
Da, care-s şansele?
Astronomice. Scoţând din calcul admiratoarele ucigaşilor în serie...
Scuze că am întrebat.
De ştia sau nu,
poate Helen Garrett i-a dat ceva lui Dylan.
Cineva a zis că orice sămânţă, chiar şi cele malefice...
...nu cresc fără să fie udate de cineva.
- Ai venit. - Desigur.
- Locul meu e acum aici, cu tine. - Dar... Credeam...
Nu cerem darurile care ni se oferă, Dylan.
Ele fac parte din noi. Asta e o datorie.
Acum nu mai am îndoieli. Asta e chemarea mea.
- Ai citit "O Mie şi Una de Nopţi"? - Nu. Ce e?
E o carte minunată. Cred că o să-ţi placă.
"Răsare ca luna plină În noaptea fericită şi senină"
"Cu mijloc tras prin fuior, O vrajă-mbietoare de dor"
"Privirea ei de alean plină Sufletul omenirii îl alină"
"Roz în obrăjori Lumina care-mi dă fiori..."
"Cu şoldurile învăluite În pletele sale-nnegurate"
"Dar precum viperele înnodate Buclele sale muşcă-nveninate!"
Subtitrare de Felixuca