Vrei să mă determini să scriu povestea fără să-ţi laşi amprenta.
Leona vrea să fii concediat. Speră ca poveştile din tabloide
să atingă o cotă critică sau să-ţi scadă audienţa.
Nu vrei să faci asta.
Nu vreau. Dar trebuie şi o voi face.
I-ai primit azi dimineaţă.
- A semnat Jim de primire? - A spus că Maggie n-a văzut.
- "Adună-te, tinere, cât mai poţi". - Aşa voi face.
- Bună. - Voiam să discut cu...
- Salut! - Salut, Don.
Nu trebuie să mă placi.
Nu pe Lisa venise s-o vadă.
TMI monitorizează telefoanele şi computerele,
iar Reese Lansing ştie asta?
Reese a ordonat asta.
Ce ştii despre sursa NSA?
I-au diminuat accesul la informaţii confidenţiale
şi a fost arestat pentru insistenţă în 1979.
Dacă l-ai avea pe tipul acesta în boxa martorilor...
Eu nu l-aş băga în boxa martorilor.
Nu suntem de acord cu acest format, iar eu nu vreau
ca Mackenzie McHale să-ţi fie producătoare.
- Ieşi afară. - Will e un tip solitar, nu?
Nu-i pasă de audienţe din cauza banilor.
Îl interesează audienţele deoarece îl fac să se simtă mai puţin singur.
Despre ce intenţionezi să scrii, Brian?
Şi-i dăm drumul.
Fii pe fază, camera unu.
În 3, 2...
Bună seara. Sunt Will McAvoy.
Este luni, 8 august.
Vinerea trecută, pentru prima dată,
Standard and Poor au declasat rata de credit a trezoreriei americane.
Aţi putea crede că aceasta este ştirea zilei,
sau aţi putea crede că e Dow,
care a scăzut cu 634 de puncte
în cea mai slabă zi de tranzacţionare din ultimii trei ani,
sau revoltele împotriva austerităţii din Europa,
sau oricare dintre declaraţiile făcute azi de candidaţii republicani la preşedinţie
sau declaraţiile făcute de însuşi preşedintele,
dar nu-i aşa.
Will, sunt Mackenzie.
L-am văzut venind, dar nu l-am văzut plecând.
- Sunt în direct de 6 ore. - Will?
Will?
E cineva?
Nu-i aici.
Will?
- Ai încercat să-l suni pe... - Aşteaptă.
- Billy! Billy! - Iisuse!
Am nevoie de o ambulanţă imediat.
E în afara oricărui pericol iminent,
dar va trebui să oprim hemoragia internă.
Ce s-a întâmplat? De ce tuşea sânge?
Nu tuşea sânge. Îşi voma sângele din stomac.
E o hemoragie gastro-intestinală, probabil o perforare.
E descrierea unui un ulcer hemoragic.
Da, îl pregătim pentru o esofagogastroduodenoscopie.
Nu ştiu ce-i asta.
O să-i bage un tub cu o cameră de filmat pe gât.
Ia cumva calmante pentru dureri?
Rareori. Se numesc...
- Naproxen. - Bine.
S-a lovit jucând baseball în liceu, la cot şi genunchi.
- La cotul drept şi genunchiul stâng. - Dar antidepresive?
- Nu. - Ba da.
Ia zilnic 135 miligrame de Effexor.
De când?
- Trebuie să păstrez ceva confidenţial... - Ba nu mai trebuie.
Când a început să ia antidepresive?
L-a deprimat ceva în mod deosebit în ultima vreme?
- Da. - Da.
Un articol comandat dintr-o revistă, care a batjocorit tot ce...
A fost umilitor şi l-a luat foarte personal.
Cred că e vorba despre automedicaţie.
Unul dintre posibilele efecte secundare ale Naproxenului
este scăderea prostaglandinelor
care protejează mucoasa stomacală de propriul acid.
Ştie, de asta le şi lua rar. De ce să fi luat atât de multe?
Pentru a ameliora o migrenă generată
de prea mult Effexor şi coniac amestecate.
A luat prea multe antidepresive?
Nu ştiu sigur, dar...
Ba da, sunt sigur.
O să-l mai ţinem puţin aici.
Dorothy Cooper, o rezidentă în vârstă de 96 de ani, din Chattanooga, Tennessee,
şi a votat în ultimii 75 de ani.
Anul acesta i s-a spus că nu mai poate vota.
O nouă lege din Tennessee solicită rezidenţilor să prezinte
o carte de identitate emisă de guvern pentru a putea vota.
Dorothy Cooper nu are permis de conducere,
deoarece Dorothy Cooper nu are maşină.
Dorothy Cooper nu are paşaport.
În viitorul ei nu s-a întrezărit niciodată o vacanţă în străinătate.
Tennessee nu e un caz singular.
În acest moment, 33 de state au propus
sau au adoptat deja aceleaşi legi electorale bazate pe C.I.,
care au descalificat-o pe Dorothy Cooper
din a face acel lucru fundamental pe care îl facem cu toţii ca americani.
Se estimează că 11%, adică aproximativ 20 milioane de oameni,
nu au carnete de vot emise de guvern în baza C.I.
şi nu vor avea drept de vot în noiembrie. De ce?
Pentru a suprima marea problemă a fraudării alegerilor.
- Comută pe cinci. - Guvernatorul Rick Perry din Texas,
care aproape intră în primul tur pentru prezidenţiale,
e hotărât să suprime această problemă.
Să mă asigur că nu va exista fraudă, să mă asigur
că nu manipulează nimeni acest proces,
este cel mai important lucru din lume pentru mine.
Şi pentru mine, deoarece fraudarea alegerilor e o mare problemă,
care în timpul perioadei de 5 ani a administraţiei Bush,
când au fost exprimate 196 milioane de voturi,
numărul voturilor fraudate a atins cifra de 86.
Nu 86,000. 86.
Uitaţi cum arată cifra ca procent din numărul voturilor exprimate.
4 procente din 100,000.
Ar fi putut fi o rezolvare în lipsa problemei, dar nu-i aşa.
E rezolvarea unei alte probleme.
Republicanilor le e greu să-i convingă pe unii oameni să voteze pentru ei,
astfel încât viaţa ar fi mai simplă dacă unor anumiţi oameni
nu li s-ar permite să voteze deloc.
Mi-e jenă să spun că 32 din cele 33 de legi propuse în baza C.I.,
au fost propuse de deputaţi republicani,
admise de parlamente controlate de republicani
şi aprobate prin lege de către guvernatori republicani.
Totuşi, nu mi-e ruşine să spun
că sunt republican.
Asta ne conduce spre al doilea subiect al serii.
Revoltele contra austerităţii din Londra şi închiderea FAA.
Mitch McConnell a spus
că problema datoriei e "un ostatic ce merită luat".
- E un citat? - Verificăm.
Cu aproximativ 10 minute în urmă, Dow a scăzut cu 12,000.
Se reanchetează motivul pentru care Ministerul de Interne
n-a încasat miliarde din obligaţiunile de petrol.
Robert Bork a devenit consilier de campanie.
Le rezolvăm noi pe toate.
Staţi să vă întreb ceva. E vreun expert în "Sex and the city" pe aici?
Serialul TV? Serialul TV.
- Maica Domnului! - Se abate de la propriile preocupări
pentru a se interesa de ce mă interesează pe mine şi vreau să fac la fel.
- Ei îi place... - Ştiu ce-i place.
- Am nevoie de un curs rapid. - Există excursii.
- Cum adică? - Există excursii "Sex in the City".
Autocare descoperite care se plimbă prin West Village
şi merg prin toate locaţiile şi magazinele de încălţăminte din serial.
Autocarele sunt ticsite de femei care ştiu replicile fiecărui episod.
- Durează trei ore. - Trei ore?
Dacă într-adevăr vrei s-o faci pe Lisa fericită,
vei merge la şcoala "Sex and the City"
şi vei face o excursie.
Nu ştiu dacă vreau s-o fac chiar atât de fericită.
Să-ncepem cu McConnell şi ostaticul ce merită luat.
Ai dormit ceva timp.
Da.
Asta-i bine. Ai nevoie de odihnă.
Da.
- De ce ai făcut aşa ceva? - Hei!
- Ce-i cu tine? - Nu mă mai lovi!
- De două zile aştept să te lovesc. - Îţi apreciez răbdarea.
N-am nevoie de replicile tale isteţe.
Trebuie să-ţi treacă tristeţea vizavi de acest subiect.
Nu mă întristează. Mi-a trecut.
De asta ai început brusc să iei antidepresive.
Ai fost aspru criticat.
Nu e prima dată. Nu e nici măcar a suta oară.
- Ai adus-o pe Jane de la Washington? - Da.
- Ar trebui să te întorci la lucru. - Se ocupă Jim două ore.
- Spune-mi cum... - Jane are nevoie de tine.
Jim se descurcă. De ce e diferită această poveste de...
- Pur şi simplu este. - Aşa ar răspunde un copil.
- L-ai citit? - Bineînţeles că l-am citit.
A fost un articol comandat de idiotul de fostul meu iubit.
Ai mai fost criticat.
Ai mai fost criticat şi de el.
Nu merită săptămânile pe care le-ai petrecut...
E aproape... Sunt două săptămâni de când oscilezi...
- "Marele visător". - L-am citit.
"Un producător CNN a remarcat că e ca şi cum McAvoy n-ar conştientiza
cât de ridicol pare făcând ceea ce el crede că seamănă
- cu personificarea lui Murrow". - Will, ştiu ce-a scris.
"Vice preşedintele companiei-mamă AWM a râs în timp ce spunea
că Will vrea să schimbe lumea, dar detestă faptul că lumea s-a schimbat."
- Îl ştii pe de rost. - "Nu numai că Will McAvoy e bătrân...
- Gata, devine foarte bizar. - "Dar e şi învechit."
"Premisa lui este irelevantă şi pompoasă".
- De ce-ţi pasă atât de mult? - Sunt marele visător.
- De ce îţi pasă atât de mult? - Pentru că au dreptate!
Încetişor. Ba nu, n-au dreptate.
- Au dreptate. Are dreptate. - E uşor să fii cinic.
- Însă e dificil să... - Realitatea nu e.
Crede-mă, articolul are dreptate în toate privinţele.
Încetează. Suficient. Au trecut două săptămâni.
- Ridică-te naibii de jos! - Îl voiai pe Don Quijote?
Iată-l.
Apropo, asta l-a dărâmat.
- Nu te-a dărâmat nimeni. - Cavalerul oglinzilor.
Ridică o oglindă care îl reflectă.
- Încetează. - Îl reflectă!
Nu luptă contra lui cu spada.
Îi arată într-o oglindă
cât de idiot arată.
Brian era Cavalerul oglinzilor, iar acesta e capitolul la care suntem.
Nu te-a dărâmat nimeni.
Te vei aşeza la locul tău, se va aprinde lumina roşie,
şi vei merge în locul în care mergi de fiecare dată...
Nu cred că mai revin.
Nu cred că revin.
Te întorci chiar dacă trebuie să te ciopârţesc,
să te bag într-un rucsac şi să te reasamblez la pupitru.
- Ar trebui să răspunzi. - Te întorci.
Ar putea fi de la birou.
Aici Mackenzie.
De ce ai vrut să ne întâlnim?
Am un subiect pe care nu vreau să-l scriu.
- Atunci nu-l scrie. - Am o sursă.
Dacă mai găsesc una, va trebui să-l scriu.
Ce este?
În noaptea de 1 mai, când l-am prins pe bin Laden...
Will era drogat în emisie?
- Dacă era drogat... - Era drogat în direct?
- Cine naiba ţi-a spus asta? - Prima mea sursă.
- Ai fost minţită. - N-am fost.
Nina, te-a minţit.
Ba nu. Ai cuvântul meu că e o sursă de încredere.
Dacă mai găsesc una...
La naiba, Nina, e o minciună sfruntată.
Ba nu, ascultă-mă. Încerc să te ajut.
- Cum? - Informându-te.
Dacă mai găsesc o sursă, trebuie să mă duc direct la presă.
- Şi mă avertizezi? - Da.
De ce?
De aia.
Îmi înţelegi reticenţa în a avea încredere în tine.
Înţeleg reticenţa tuturor în a mă crede.
- Va trebui să faci mai mult de atât. - Nu pot.
Nu-mi plac unele dintre lucrurile pe care vi le-am făcut lui Will şi ţie.
Nu-mi plac multe dintre lucrurile pe care le-am făcut multora.
Îmi pare rău, dar nu te cred, Nina.
Când erai mică, ce-ţi doreai să faci când vei fi mare?
Exact ceea ce fac.
Şi eu mi-am dorit să fac exact ceea ce faci.
Nu cred să existe vreo fetiţă
care să viseze să devină ziarist de tabloid.
Încerc să fac unele schimbări, dar sunt prinsă în mijlocul...
Vrei să-mi fie milă de tine?
Nu. Nu vreau.
Ce vrei să fac cu informaţia?
Asigură-te că nu găsesc o a doua sursă.
Mergi în continuare. Eu traversez strada.
- Nu-i adevărat. - Ba da, este.
Îmi pare rău.
Evident, nu ştia că va trebui să intre în direct mai târziu în acea seară.
- Era drogat când vorbea de bin Laden? - Da.
- Dar a făcut furori în seara aia. - Nu ştiu ce să-ţi spun.
- E savant. - Cine mai ştia?
Neal, iubita lui Neal, Kaylee...
- Poate şi alţii... - Nu se poate să fi vorbit cu Nina.
- Am vorbit deja cu ei. - Eu n-am nevoie. Nu-i cred în stare.
Asta e, nu?
De asta se vor folosi Reese şi Leona pentru a-l concedia pe Will.
Da.
- Şi ce mai aşteaptă? - O a doua sursă.
- De ce? - Eu aş avea nevoie de două surse.
Tu nu eşti TMI.
Nu l-am mai văzut pe Will atât de deprimat.
Spune că nu vrea să mai revină.
Revine. Nu-ţi pierde speranţa.
- Mă duc să mă întâlnesc cu un tip. - Cu Hancock?
- Da. - Ce-o să-i spui?
Adevărul.
De ce?
Tu nu eşti un martor credibil.
35 de ani la NSA nu mă fac să fiu un martor credibil?
De ce ţi-au redus accesul la informaţii confidenţiale?
Nu mi l-au redus.
- Ba da. - Ba nu.
Am reporteri, Solomon.
Avem pagini din fişierul tău CSS.
Le-a dat... Reporterul...
Le-a... Le-a dat pur şi simplu, nu?
- Le-a înmânat doar. - N-a trebuit decât să ceară.
- Le dădea? - Da, le dădea.
- Represalii. - Solomon.
Represalii pentru ridicarea strigătului despre Global Clarity.
Ascultă-mă. Uită-te la mine. Te respect.
Respect ceea ce vrei să faci.
Nu-i nimic mai dificil decât să faci ceva
pentru care ştii că vei suporta consecinţe.
Atunci de ce nu...
Pentru că, dacă eşti tu imaginea subiectului,
îl vei contamina.
Îţi place friptura de vită?
- Friptura de vită? - Îţi place?
Cred că da. Nu ştiu.
- Despre ce vorbim? - Mie îmi place.
Le-o pregăteam copiilor mei duminică seara.
Duminică stăteam eu cu copiii.
Zahăr brun şi ketchup.
O laşi la foc mic 8 ore... Asta-i şmecheria.
Copiilor le plăcea la nebunie.
Solomon, tâmpeniile de genul acesta îmi dau fiori.
- Vrei să-ţi dau numele unui tip? - Al unui doctor?
- Al cuiva cu care să discuţi. - Vin la tine cu un subiect...
NSA e în ilegalitate... Iar tu mă trimiţi la doctor?
Ţi-o spun prieteneşte.
Nu am prieteni şi nici nu-mi doresc.
Bine.
TMI...
Ai spus că ai dovezi că monitorizează.
Ai minţit?
- Ai folosit-o ca momeală să... - Eu nu mint.
Da, am plătit pentru sex. Da, am încercat să-mi văd soţia.
- Nu văd legătura. - Bine.
Lasă-mă să spun c-am acţionat cu bună credinţă.
Nu.
- Am acţionat cu bună credinţă. - N-ai acţionat deloc.
Voi continua să urmăresc subiectul NSA cât voi putea de mult.
Nu, nu, am avut o înţelegere... Văd subiectul NSA pe ACN,
după care îţi dau dovada TMI.
- Dă-mi-o acum. - S-o poţi distruge?
Nu, să-mi pot ajuta un prieten care e cam la fel ca tine.
Iar el, îţi promit,
nu se va opri
până nu va prezenta subiectul NSA, presupunând că e solid precum spui.
- Atunci nu vei mai avea nevoie de mine. - Solomon.
Dacă-ţi dau dovada TMI, nu vei mai avea deloc nevoie de mine.
Ştii câţi ani au trecut
de când copiii mei n-au mai venit la cină duminica?
Nu.
Sporind şi mai mult nervozitatea investitorilor,
Wall Street aşteaptă raportul tranzacţiilor de vineri.
Câţiva optimişti cu care am discutat
se aşteaptă ca raportul să indice că US a creat 75,000 locuri de muncă în iulie
şi că rata şomajului poate rămâne stabilă, de 9.2%.
Pentru mai multe detalii, analistul financiar ACN, Kelly Slade.
Ai o ofertă de lucru?
- Poţi aştepta până rămânem singuri? - Te gândeşti la asta?
- Mă gândeam la masa de prânz. - Totul începe cu masa de prânz.
- Sloan? - Mulţumesc, Kelly.
Revenim cu speculaţiile pieţei la ora 4:30.
Sunt Sloan Sabbith.
Ne întoarcem la Robin Burnett şi "Atuurile sănătăţii".
Şi am ieşit.
- Un prânz nevinovat. - Aşa a fost.
- Unde? - La clubul Ocean.
- De ce? - Îmi era foame.
- Hei. - Un sondaj ACN de acum două zile
indică faptul că 42% dintre americani
cred că atunci când am ridicat plafonul datoriei,
înseamnă că împrumută mai mulţi bani.
- Nu e nicio noutate. - Ştiu că nu-i o noutate.
- Aici. - Ştiu că nu-i o noutate. Asta zic şi eu.
Am vorbit despre asta aproape în fiecare seară din semestrul doi,
şi n-am schimbat deloc percepţia.
Nici n-ai s-o schimbi în privinţa capitalului de risc.
- O să-mi iau banii. - Ai una din zilele alea.
Will spune că nu mai revine.
Întreabă un boxer care abia a fost lăsat inconştient
când vrea să programeze următorul meci.
Vineri va fi ultima mea zi.
- Te-ai hotărât? - Da.
Înseamnă că am trei zile să te fac să te răzgândeşti.
42% este acelaşi procent
- de dinainte să încep să vorbesc... - Poate c-ar fi crescut.
Poate ai ajutat la stabilizarea lui la 42%.
- Trebuie să mă pregătesc pentru speculaţii. - Bine.
Stai.
Nu, nu-i nimic.
- Ba nu, stai. Nu. - Bine.
- Da, de acord. - Nu poate fi vorba decât de Maggie.
Îi voi propune să se mute la mine.
Înţeleg.
În primul rând, dă-mi voie să-ţi spun c-ai luat o decizie înţeleaptă
- apelând la mine cu această problemă. - Nu e o problemă.
Să văd ce pot face în această privinţă.
Cum ţi-ar plăcea să ţi se propună?
- Să mă mut cu un tip? - Da.
Tipul ar trebui să spună: "vrei să te căsătoreşti cu mine?".
Hai să uităm momentan de asta.
Ştii că dacă locuiţi împreună, va fi mai dificil să vă despărţiţi.
- Asta-i şi ideea. - Trebuie să iei cutii de carton.
Nu mi-ai fost de niciun ajutor.
Cum tot n-o să te mai văd niciodată de vineri încolo,
- simt că ţi-aş putea spune ceva. - Ne mai vedem.
- Poate nu şi după ce-ţi spun ce am de spus. - N-o să pleci.
Nu ştiu cine ţi-a spus că eşti băiat rău,
dar cineva ţi-a spus,
cineva, în decursul vieţii.
Cineva sau ceva te-a convins de asta,
deoarece te consideri un băiat rău,
dar nu eşti deloc.
Eu sunt inadaptată social, dar până şi eu ştiu asta.
Şi pentru că "eşti un băiat rău", încerci să faci lucruri pe care
crezi că le-ar face un băiat bun,
cum ar fi un angajament faţă de cineva de care îţi place,
dar probabil nu iubeşti.
O fată drăguţă, isteaţă, sănătoasă, din vest.
S-ar putea să greşesc. Aproape mereu greşesc.
De ce eşti singură?
Majoritatea bărbaţilor sunt intimidaţi de inteligenţa mea.
Nu, serios.
Pentru că nu m-ai invitat niciodată în oraş.
Te-am prins cu garda jos, nu?
Da, chiar m-ai prins.
- Voiai să mă vezi? - Da.
Nu-mi mai amintesc de ce.
Don şi Maggie se mută împreună.
- Da? - Încă trebuie să-i propun.
Serios?
E minunat! Super!
Nu am... În regulă.
Baftă!
La tine în apartament?
Vă mutaţi la tine în apartament?
Nu, de fapt, vom locui printre cei de pe colină.
- Nu ştiam c-o să... - Vom începe la mine în apartament.
- Bine. Deci... - Chiar nu ştiu de ce te-am chemat.
- Îmi pare rău. - Nu-ţi face griji.
Ne vedem mai târziu.
Greşeşti.
Vreau să-mi iau un angajament faţă de Maggie.
Asta ar face un băiat bun.
Fir-ar!
Voiam s-o verific. O repar imediat.
Da, o poate pune asistenta.
Simţi că-ţi este ameninţată viaţa în acest moment?
- Cu ce sunt îmbrăcat? - Ţi-am cumpărat pijamale.
- Îţi plac? - Cum de sunt îmbrăcat cu ele?
Te-a schimbat asistenta în timp ce dormeai.
- Care-i problema? - A stricat perfuzia.
- Nu vă jucaţi cu ea. - N-ar trebui să te joci.
Ea m-a schimbat de haine?
Bună.
Ia te uită!
- A venit Jim. - Da, văd şi eu.
Spune-ne ce s-a întâmplat, Jim.
JPL spune că e posibil să fie apă pe Marte.
Ai auzit?
- Şi unde au găsit apa? - Doamne.
- Pe Marte. - Super.
A mai fost o cădere la Virginia Tech, dar era alarmă falsă.
- Jim a spus c-a mai fost... - Sunt şi eu aici.
- Dar bârfele de la birou? - Bârfele de la birou?
Da.
I-ai putea ridica moralul lui Will cu poveşti de la serviciu.
De ce vorbeşte aşa?
Totul e aproximativ la fel.
Oamenilor le e dor de tine. Sunt îngrijoraţi pentru tine.
Don îi propune lui Maggie să se mute la el,
ceea ce-i minunat pentru Don şi întreaga lume.
Au pus Fresa la dozator.
- Ce?! - Găseşti Fresca la dozator.
- Maggie se mută cu Don? - O să-i propună.
- Dar discursul pe care ţi l-am ţinut? - Care?
- Cum adică ce discurs? - Mi-ai ţinut o mulţime de...
"Adună-te, tinere, cât mai poţi," Jim!
Când ţi-am spus să te aduni.
- Te-ai adunat? - M-am adunat. Da.
- Dar... - Ce?
Întâmplător, m-am adunat aiurea.
- Despre ce vorbeşti? - Am luat iniţiativa... în acea seară.
Am fost acasă la Maggie.
Dar înainte de-a avea ocazia de-a spune ceva,
m-a sărutat Lisa şi am ieşit pe uşă.
- De ce? - Lisa credea c-am venit la ea.
- De ce? - Povestea clasică...
Se mai întâmplă.
- Asta a fost acum două luni. - Da.
- Şi ce s-a întâmplat de atunci? - M-am întâlnit cu Lisa.
- Vrei să ajungi ca noi doi? - Nu!
Să pierzi vremea? Acum e aproape mort.
- Nu sunt aproape mort. - Mănâncă nişte jeleuri.
Trebuie să faci ceva înainte să-i propună.
- Nu. - De ce nu?
Nu pare un gest prea drăguţ
faţă de Don, Maggie sau Lisa.
Vrei să ajungeţi ca noi doi?
O femeie puternică, frumoasă, plină de viaţă
şi un schelet ambulant?
- Ştii că sunt treaz? - Practic vorbeşte un mort.
Şi acum va trebui să-mi petrec următoarele naiba ştie câte ore jelind.
- Te rog, întoarce-te la serviciu. - Se va întoarce.
- Cu tine vorbesc. - Mă întorc.
Articolul a fost o porcărie. Crede-mă.
Fă-te bine.
De ce a contat atât de mult pentru tine?
- Cred c-o să dorm puţin. - De ce ţi-ai dorit subiectul?
Nu credeam c-o să se termine aşa.
Evident, dar de ce l-ai vrut de la bun început?
- O să ţi se pară o prostie. - De ce ai vrut subiectul?
- La destrămarea regatului Camelot... - Doamne!
Vezi?
Ce se întâmplă la destrămarea regatului Camelot?
Anglia intră în război cu Franţa.
Însă regele Arthur găseşte un drumeţ, un copil,
căruia îi porunceşte să meargă din sat în sat,
să povestească tuturor despre Camelot şi Cavalerii Mesei Rotunde,
pentru ca toată lumea să ştie că este posibil.
Articolul din revistă trebuia să fie "copilul" meu.
Ai vreo filozofie de viaţă care nu se bazează pe un musical?
Dulcinea, nu eu am venit încoace acum un an
vorbind despre Don Quijote.
Ţi-a aprins focul sub călcâie.
Mi-au luat foc călcâiele. Nu-i acelaşi lucru.
Trebuie să încetezi să mai spui oamenilor că nu te întorci.
Îi sperii cumplit.
- Trebuie să fie pregătiţi. - Ba nu trebuie.
Totul va fi bine. Totul va fi minunat.
- Dar mai e o problemă. - Care?
Nina Howard are o sursă care ştie că erai drogat
în timpul difuzării ştirii cu bin Laden.
Caută o a doua sursă.
Când o va avea, va publica.
Reese şi Leona te vor concedia, iar cariera ta se va termina în dizgraţie.
Vestea bună e că deja sunt în dizgraţie.
Sunt deja dizgraţiat, aşa că sunt imun la dizgraţie.
Cine crezi că-i sursa ei?
Nu ştiu. Nu-mi pasă.
- Îmi place jeleul. - Vino-ţi în fire!
- Îmi înapoiezi asistenta antipatică? - Da.
- Da? - Am veşti foarte proaste.
M-am cam săturat de veşti proaste.
Nu poate fi amânată?
Noaptea trecută, cineva îşi pedala bicicleta
pe mijlocul podului Queensboro şi a sărit de pe el.
Au identificat cadavrul ca fiind...
Nu.
Solomon Hancock.
S-a sinucis aseară.
În regulă.
Mai sună-ţi părinţii din când în când.
Nu e chiar atât de dificil.
Da.
Sunt ceea ce liderii Tea Party
ar numi un RINP. Republican În Nume Propriu.
E o ironie, deoarece exact asta cred şi eu
despre liderii Tea Party,
pentru că cei mai conservatori republicani de astăzi
nu sunt republicani.
Republicanii cred în limitarea armatei.
Noi credem într-o guvernare de bun simţ
şi în existenţa programelor sociale adaptate
în ultima jumătate de secol, care funcţionează,
dar sunt mult prea multe care costă prea mult şi nu funcţionează.
Credem în regulile legii şi ordinii
şi în capitalismul pieţei libere.
Tea Party crede în dragostea pentru America,
dar urăşte americanii.
Congresmanul Tea Party, Allen West din Florida.
"Recunosc că atunci când văd persoane cu autocolante cu Obama,
le identific ca pe o ameninţare a codului genetic."
Ei cred în dragostea faţă de America, dar îi urăsc administraţia.
Activistul conservator Grover Norquist.
Nu vreau să desfiinţez guvernul.
Vreau să-l reduc la dimensiunea la care să pot
să-l târâi în baie şi să-l înec în cadă.
Ei consideră că oricine contrazice Tea Party
are motive sinistre anti americane.
Obiectivul liberalilor este de a distruge această ţară.
Obiectivul liberalilor este cel de a face America mediocră.
Şi mai presus de tot, nu trebuie niciodată,
indiferent de circumstanţe,
să încerci să ajungi la un compromis cu oponentul tău
sau să realizezi ceea ce democraţii
şi adevăraţii republicani numesc "guvernare".
Liderul minorităţii parlamentare, Mitch McConnell.
Prioritatea noastră politică din următorii doi ani
trebuie să fie cea de a-i refuza preşedintelui Obama un al doilea mandat.
O altă enormitate a viziunii celor de la Tea Party.
Dacă eşti sărac, înseamnă că ori eşti prea leneş,
ori prea prost să devii bogat.
Acesta-i André Bauer, liderul Tea Party
şi guvernator locotenent al Carolinei de Sud.
"Bunica mea nu era o femeie cu studii înalte,
dar mi-a spus de când eram mic
să nu mai hrănesc animalele fără stăpân.
Ştiţi de ce? Pentru că se înmulţesc."
E aproape greu de crezut că republicanii n-o pot convinge
pe Dorothy Cooper să-i voteze.
- Nu renunţa. - Nu depinde de mine.
Îl avem pe tip. Îl avem de 10 săptămâni.
Avem un tip pe nume Charizma.
Spune-mi unde locuieşte şi-i dărâm uşa.
Înţeleg că avem doar un pseudonim,
dar a mai greşit o dată din cauza orgoliului său.
Va greşi din nou. Lasă-mă să-l ademenesc.
Scuzaţi-mă dle Skinner. Îmi pare rău.
Îl poţi lăsa pe biroul lui Millie.
Nu-i aici şi a fost livrat prin curier.
Scrie "Personal şi confidenţial."
Pe toate scrie "Personal şi confidenţial."
- Îl iau eu. - Da, dle.
Cum îl vei ademeni?
Deja mi-am asumat eu ameninţarea cu moartea.
Acum dă-mi voie să spun că m-a prins FBI.
Se va enerva la culme pentru că el şi prietenii lui ştiu
că e FBI e nepregătit,
cu oameni puţini şi în urmă cu tehnologia.
- Va dori să demonstreze că el n-a fost prins. - Da.
Şi apoi ce se întâmplă?
Nu ştiu.
Ăsta e răspunsul meu preferat mereu.
- Charlie... - Te rog, nu te juca cu aceşti...
Dă-i bătaie!
- Poftim? - Fă-o!
Super. Mersi.
Mă numesc Jenny. Sunt în primul an,
şi aceasta este pentru toţi trei.
Puteţi spune într-o frază sau mai puţin de ce...
Ştiţi ce vreau să spun.
Puteţi spune de ce America
este cea mai frumoasă ţară din lume?
- Cum te simţi? - Foarte frumos.
Doctorul spune că luni poţi merge acasă
şi te poţi întoarce la serviciu într-o săptămână.
Îmi palce aici. Mi se potriveşte să fiu ţintuit la pat.
De câte ori trebuie să-ţi spun că tipul ăsta e un idiot?
E supărat ca dracu' pe viaţă. Nu ştiai asta?
Îi citează pe colegii mei, toţi cei pe care îi respect.
- Respecţi pe cine nu trebuie. - Nu.
- A fost vreunul citat pe nume? - O grămadă.
Vreunul care n-are motiv să te urască?
Restul sunt nişte fătălăi, căcănari şi fătălăi-căcănari.
Nu mai contează acum.
Aşa e, nu mai contează.
Chiar nu mai contează.
Vrei să auzi ceva ce contează?
Vreau să saluţi pe cineva.
- Sora Cooper. - Te rog, nu sora Cooper.
Nu-i drăguţă şi cred că vrea să mă eutanasieze.
Te-am auzit.
Asistentele sunt cele mai subapreciate membre ale societăţii.
M-am descurcat cu nătărăi mai mari decât tine.
- Spune-i despre sora bunicii dumitale. - Serios
Sora bunicii mele, Dorothy Cooper are 96 de ani
şi votează de 75 de ani.
Acum statul Tennessee spune că nu mai poate vota.
Legitimaţie de alegător?
- Vreau să ştiu ce vei face în cazul ăsta. - Păi, eu nu pot face prea...
- Vreau să ştiu de ce nu văd la ştiri. - Motivul pentru care...
De ce mătuşa mea a devenit mai puţin cetăţeană a Americii
- pentru că nu are maşină? - Da, asta e o întrebare rezonabilă...
Şi de ce, tinere, aceasta nu-i prima ştire în fiecare buletin de ştiri?
- Ea decide de obicei. - Taci.
Bine.
Vreau să văd subiectul ăsta la ştiri.
Şi eu aş vrea să-l văd la ştiri.
Will?
- Mesajul din mesageria vocală. - Ce tot spui acolo?
Mesajul pe care ţi l-am lăsat în seara când am ajuns acasă
după emisiunea cu bin Laden... L-a mai ascultat şi altcineva?
- N-am primit niciun mesaj. - Nu, eu...
Ţi-am lăsat un mesaj ce începea aşa:
"Hei, ascultă. Eu sunt.
Nu spun asta doar pentru că sunt drogat acum."
- A mai ascultat şi altcineva mesajul? - Nici eu n-am auzit acest mesaj.
Mac, nu se poate să nu-ţi aminteşti ce am spus în mesaj.
Nu e posibil să mi-l amintesc
pentru că nu l-am primit.
Şi nu l-aş fi spus altcuiva
pentru că nu l-am primit.
Prima sursă a Ninei ai fost tu.
- Da. - Băieţi, eu nu...
Şi de aceea TMI aşteaptă a doua sursă.
- Nu pot dezvălui de unde au prima informaţie. - N-a fost niciun mesaj!
Pentru că telefonul tău a fost urmărit
şi ei l-au şters.
- Ce faci? - Mă pregătesc pentru ştirea cu Dorothy Cooper.
- Eşti incă bolnav. - "Ce e boala pentru cavalerul nostru rătăcitor?"
"Ce mai contează rănile?
Pentru că de fiecare dată când cade la pământ"
- Ah! - Ce face?
Finalul de la Don Quijote. Pune-ţi perfuziile înapoi.
"De fiecare dată când cade, se va ridica din nou.
Săracul de mine.
Sancho, armura şi sabia!"
- Cu care dintre noi vorbeşte? - Treci înapoi în pat!
Sunt bine. De fapt, un pic ameţit.
Am văzut că-i ceva în neregulă.
- Cine ţi-a scos perfuziile? - Ea.
Trebuie să-mi spui câte ceva despre sora bunicii tale.
Avem nevoie de două hărţi. Una cu fiecare lege pentru alegători
şi alta cu guvernatorii Tea Party.
Nu a creat recesiunea,
dar a făcut-o mai gravă şi mai lungă.
Când şi-a început mandatul,
economia era în recesiune şi el a agravat-o.
Un reporter NBC îl întreabă pe Romney de ce tot spune că
Obama a înrăutăţit economia când ea s-a mai însănătoşit.
Şi iată răspunsul lui Romney.
Nu am spus că lucrurile s-au înrăutăţit.
Taie filmul.
Această linie ce arată ca şi Kilimanjaro
arată profiturile pentru angajatori,
şi această linie plată ca abdomenul meu arată angajaţii.
- Joey, fă graficul ăla. - Da, dnă.
Michele Bachmann: Ce spun eu e că media ar trebui să facă
o investigaţie serioasă.
Mi-aş dori să fi făcut.
Mi-aş dori ca media americană să investigheze serios
convingerile celor din Congres şi să afle
dacă sunt pro-America sau anti-America.
Cred că oamenii ar fi...
încântaţi de o astfel de investigaţie.
RNC a făcut un clip în care se iau de zilele de concediu ale lui Obama.
Obama şi-a luat 61 zile de concediu.
Până la acest moment, în primul mandat, Reagan îşi luase 112
în timp ce George W. Bush îşi luase 180.
John Adams.
Thomas Jefferson.
James Madison.
George Washington.
Tratatul de la Tripoli.
Du-te acasă. Pari obosită.
Trebuie să mă văd cu Don şi Lisa la cină, dar pot să mai stau.
Nu, arăţi groaznic. Ar trebui să dormi.
Nu te-am văzut niciodată aşa de obosită.
- Ce faci? - O susţin.
- Gata pentru seara asta. - Noapte bună!
Scuze.
"Nu pot ajunge. Scuze.
Treci pe la mine pe la miezul nopţii."
Nu te deranjează?
- Munceşte din greu. - Duminică?
Da, duminică.
Toţi am muncit tot weekendul.
Şi Don ne-a ajutat, deşi nu mai e emisiunea lui.
Ce vrei să spui?
Nimic. Scuze.
Ce vrei să spui?
Într-un an nu ai ajuns nicăieri.
- Stai puţin, asta-i... - Sunteţi tot acolo unde eraţi
la începutul relaţiei.
"Treci pe la miezul nopţii."
Nu spun că ar trebui să-ţi cadă în genunchi,
- dar, ce naiba, de câte ori... - Înţeleg.
- Da? - Da.
- Maggie... - Opreşte-te!
- Mi-e greu să te văd... - Mie mi-e greu să te văd!
Ce-ai vrut să spui?
Nimic.
Ce-ai vrut să spui?
În seara când te-ai împăcat cu Jim...
Când a venit la noi să mă vadă?
- Lisa... - Ce?
Eu nu...
Don nu e sigur că a venit să te vadă pe tine.
Ce tot spui?
- Nimic. - Ce?
- Greşesc. - Ce vrei să spui
că se poate să nu fi venit pentru mine?
L-ai sărutat şi l-ai scos pe uşă
înainte să termine ce avea de spus.
- Trebuie să plec. - Nu. Lisa...
- Nu-i nimic. - Nu, sigur mă înşel eu.
- Am uitat că trebuie să fiu undeva. - Lisa!
Lisa! Lisa!
Faci mişto de mine?!
Pe stânga este faimoasa locuinţă
în care Carrie Bradshaw a locuit, a iubit şi a pierdut.
Mulţumită lui Carrie, noi putem duce
viaţa tipică a unei femei singure în New York City.
Hei!
Nu!
Eu sunt o femeie singură tipică din New York City!
Nu port tocuri la muncă pentru că în atribuţiile de serviciu ale unei femei
nu intră doar plimbatul prin galerii de artă la vernisaje.
Şi ştiu că dra Carrie se presupune că făcut o groază de bani din articole
de 800 de rânduri pentru un ziar
de care n-a auzit nimeni, dar eu mi-am cheltuit ultimii 7 dolari
într-o ceartă cu cea mai bună prietenă a mea
care, că veni vorba, nu-i disponibilă miercurea la ora 3
să mă consoleze pentru iubitul meu, pentru că, şi ea, trebuie să muncească.
Şi mai ales, când te îndrăgosteşti de un tip şi el iese
cu cea mai bună prietenă a ta, nu poate ieşi nimic bun.
Lucrurile se complică foarte urât!
Maggie?
O, nu!
Eu...
Vorbeam de alţii.
Aşteaptă-mă acolo!
Maggie, stai! Lăsaţi-mă să cobor!
Scuze.
Sunt cu Lisa.
Ştiu.
Şi tu eşti cu Don.
Nu ştiu dacă vreau să fiu cu el.
Dacă Don ar fi serios?
- Nu e. - Dar dacă ar fi?
Atunci noi n-am mai fi aici.
Ar trebui să te odihneşti.
Şi tu.
Trebuie să vorbesc cu Don.
În timpul discursurilor din campania Tea Party,
ni s-a spus că America a fost fondată ca o naţiune creştină
şi că, dacă Părinţii Fondatori
ar fi astăzi aici, ne-ar spune acelaşi lucru.
Iată ce spune John Adams în Tratatul Tripoli:
"Cum şi guvernul SUA nu este,
în niciun caz, fondat pe religia creştină..."
Şi Thomas Jefferson:
"Că drepturile noastre civile
nu sunt condiţionate de convingerile noastre religioase."
Şi Primul Amendament la Constituţia SUA:
"Congresul nu va face nicio lege
în favoarea vreunei religii."
Ce e mai înfricoşător
decât pervertirea istoriei noastre
este că republicanii sensibili, deştepţi şi puternici,
chiar oamenii care ar trebui să ia poziţie împotriva fundamentalismului radical,
sunt atât de speriaţi de pierderea nominalizării
în favoarea zeloţilor religioşi încât au ajuns să arunce prosopul.
Şi ne alegem cu asta:
Da... Constituţia stabileşte
că SUA e o naţiune creştină.
Este ironic, pentru că cel mai mare duşman al republicanilor închipuiţi
nu este Nancy Pelosi sau Harry Reid
sau Hillary Clinton sau Barack Obama,
ci acest om.
El a spus: "Vindecaţi-i pe bolnavi, Hrăniţi-i pe flămânzi,
aveţi grijă de cei mai slabi, şi rugaţi-vă mereu în suflet."
"A trecut mai bine de un an.
Nu sunt fata ta de la miezul nopţii."
Ţipă de la miezul nopţii.
Bucăţică ta de la miezul nopţii.
Fata de la miezul nopţii.
"Nu sunt fata ta de la miezul nopţii."
Fata de la miezul nopţii?
Fata ta de la miezul nopţii?
Bună.
Nu spune nimic. Lasă-mă să vorbesc.
Bine.
Stai puţin.
"Don, am fost dezamăgită şi stânjenită..."
Vrei să intri?
Bine.
"Don, am fost dezamăgită..."
Ce se întâmplă aici?
Te rog să te muţi cu mine.
Asta-i o cheie.
Am deja o cheie.
Asta-i într-o cutie.
Îmi doresc să meargă între noi.
Bună, mesageria lui Maggie Jordan.
Nu sunt disponibilă acum,
dar lăsaţi-mi un mesaj şi vă sun eu.
Ideea separaţiei absolute între stat şi biserică
nu a fost niciodată modelul american.
- Eşti gata? - Santorum: Acum este un model
folosit în ţări ca Turcia şi Franţa.
- Bună seara. - Bună.
- Will, mă bucur să te văd sănătos. - Mulţumesc.
Mulţumesc pentru cadoul trimis la spital...
Tabasco şi piper cayenne.
Mor după umor.
M-am gândit că vei aprecia.
Şi ai un corp care refuză să te lase.
Dacă Playboy va decide vreodată să facă un pictorial "Femeia NASDAQ"...
Reese îmi spune că ai fost drogat în direct
când prezentai moartea lui Osama bin Laden.
Mi-a ieşit foarte bine.
De genul, "Ups, mi-a scăpat pe jos raportul cu acţiunile."
Ai fost drogat în direct?
Cum de ştii tu asta, Reese?
Will, ai fost drogat în seara cu bin Laden?
Da.
- Recunoşti? - Nu-mi mai simţeam nici faţa.
Păi...
Te-ai descurcat foarte bine.
- Mulţumesc. - Cu plăcere, şi eşti concediat.
- Nu-l poţi da afară. - Şi totuşi, tocmai am făcut-o.
Bine, dar dacă o faci, fiul tău va trebui să facă puţină puşcărie.
Ce tot spui acolo?
- Mi-ai ascultat telefonul. - Nu.
Ar fi mers mult mai uşor cu "Da."
- N-am făcut-o. - Avem emisiune într-o oră.
- Şi tot eşti concediat. - De ce spune că i-ai ascultat...
- Disperarea. - I-ai ascultat telefonul
şi i-ai şters mesajul de la Will în care spunea că a fost drogat.
- Ai vreo dovadă? - Aşa a ştiut Nina Howard cât Will era drogat.
- Ai vreo dovadă? - Solomon Hancock.
E un analist NSA care mi-a dat informaţia
despre ascultările ilegale.
S-a aruncat de pe podul Queensboro acum patru zile.
Dar înainte să o facă, mi-a trimis acest plic.
Este o înregistrare cu cererea lui Reese de ascultare a telefoanelor
lui Mackenzie McHale,
Howard Stern, avocaţilor Casey Anthony
şi ale rudelor ostaticilor omorâţi de piraţii somalezi.
E totul aici.
Leona, nu te-ai întrebat niciodată cum a obţinut TMI
o parte din informaţii?
- Am presupus că le-au inventat. - Aşa fac, mai mereu,
dar Nina nu a inventat asta.
În acest caz, am crezut că cineva din personal...
E o transcriere în acest plic...
Ai cerut ascultarea?
Reese?
Am cerut ca revista să fie competitivă.
Răspunde la întrebare. Ai cerut...
Da.
Bine? Am făcut-o!
Ai înnebunit? Asta-i infracţiune.
Aşa funcţionează tabloidele
şi revista aduce profit.
Şi, apropo, asta ai vrut.
Nu, nu asta.
Nici pe departe să fi vrut aşa ceva.
Suficient?
Da, desigur.
Nu-mi pasă. Trimite-o la FBI.
Mai bine la închisoare decât să cedez şantajului.
- Nu vei merge la închisoare. - Nu mă las şantajat.
Adu-ţi avocaţii, mi-i aduc şi eu.
Leona, eşti una dintre noi. Ştii că eşti.
Luptă pentru ceva!
Oamenii ăştia o fac. Sunt dispuşi să-şi piardă slujba.
Tipul ăsta a făcut-o. S-a aruncat de pe un pod.
Mint, Leona. Mint.
O adunătură de bigoţi infatuaţi
declamând platitudini despre ce înseamnă America.
Să le arătăm pentru ce luptăm noi.
Să facem ştirile.
Tu şi cu mine.
Şi ce se întâmplă cu asta şi cu înregistrarea?
Vei opri povestea despre Will.
Noi am avut cea mai bună emisiune
şi Will a prezentat-o minunat.
Gata cu poveştile de tabloid.
Şi îţi voi uşura misiunea
pentru că-ţi vei închide tabloidul.
Vrei să închid o sursă de profit?
Ai raportat un profit net de 14 miliarde de dolari anul trecut.
Nu vei simţi lipsa celor 80 de milioane de la TMI.
Şi pentru ce motiv?
Nu-ţi place să fii patronul unui bordel.
Vei obţine reacţii faine în presă.
Mă ştii suficient de bine că nu negociez aşa.
Asta n-a fost o negociere.
Ei îşi vor face emisiunea.
Tu te mai gândeşti.
Şi ce va fi, va fi.
Donează unei şcoli salariul pe şase luni.
Will.
Nu-i lăsa să-ţi scape!
Norocul e că Will are instinctul unui trăgător de elită
care a fost antrenat să...
- Nu poţi începe ceva... - Ştiu, scuze.
Nu trebuia să cedăm.
O, Doamne.
Ce?
E o reţetă de tocăniţă.
Nu poţi anunţa că intenţionezi să nu-ţi plăteşti datoriile
şi să te aştepţi să-ţi menţii ratingul la credite.
Ca un copil răsfăţat, Tea Party
a luat economia ostatică şi apoi a început să se laude.
Liderul minorităţii din Senat, Mitch McConnell
pentru Washington Post:
"Cred că unii dintre membrii noştri au crezut
că problema datoriilor e ca un ostatic
pe care poţi să-ţi asumi riscul să-l împuşti," spune el.
"Cei mai mulţi dintre noi nu au crezut asta.
Ce am învăţat e asta:
E un ostatic ce merită răscumpărat."
Will.
Revenim imediat.
2:30 înapoi.
- Bine. - Termină tu.
Cine-i fata care stă în redacţie?
- Nu ştiu. Ascultă... - A stat acolo toată ziua
şi în timpul emisiei şi mi se pare cunoscută.
Da. "Marele visător" e de fapt un termen economic.
- E un naiv. - Mersi.
Pentru ca noi, restul, să profităm, avem nevoie de un naiv,
cineva care să cumpere scump şi să vândă ieftin.
Cei mai mulţi oameni îşi petrec viaţa
încercând să nu fie atât de naivi.
Îi aruncăm lui cartoful fierbinte.
Ne îndreptăm spre locul lui când se opreşte muzica.
Marele visător e un amestec
de iluzii şi orgoliu personal
care crede că va reuşi acolo unde alţii au dat greş.
Această ţară măreaţă a fost construită de mari visători.
Rămâi?
În 45 secunde.
- Hei, Joey. - Da, dnă.
La început, ai auzit cum s-a întrerupt sunetul după ce...
Dacă am auzit cum s-a întrerupt sunetul după ce?
Mac?
- Care era restul mesajului? - Ce?
"Nu spun asta doar pentru că sunt drogat."
Spui ce?
Care a fost restul mesajului?
Hmm.
Care era restul mesajului?
10 secunde.
În trei, doi...
Puritatea ideologică,
compromisul ca slăbiciune,
o credinţă fundamentală în litera scripturilor,
negarea ştiinţei, neclintiţi de fapte,
neclintiţi de nou,
o teamă morbidă de progres,
demonizarea educaţiei,
nevoia de a controla corpul femeilor,
xenofobie extremă,
mentalitate tribală, neacceptarea dezacordului
şi o ură patologică faţă de guvernul SUA.
Îşi pot spune Tea Party.
Îşi pot spune conservatori.
Şi îşi pot spune chiar republicani,
deşi republicani n-ar trebui.
Dar noi le vom spune pe nume:
Talibanii americani.
Şi Talibanii americani nu pot supravieţui
dacă lui Dorothy Cooper i se permite să voteze.
Urmează Terry Smith cu Capitol Report.
Aţi vizionat News Night.
Sunt Will McAvoy. Seară bună!
Am ieşit.
Bună treabă.
- Aud că rămâi. - Da.
Da, poate că lucrez aici în continuare,
ca şi tine, şi sunt înăbuşită.
Vom lucra amândoi aici, dar niciodată nu vom mai vorbi
sau nu ne vom mai privi, începând de acum.
Nu cred că e realizabil aşa ceva.
Tocmai am refuzat o slujbă de 4 milioane de dolari pe an
ca să încerc să fac ceva bine prin ştiri.
Ţi se pare că sunt o persoană ce trăieşte în lumea reală?
- E chiar... - Începând de acum.
Trebuie să mă pregătesc pentru ora 10:00.
- Ne vedem la Hang Chew? - Da.
- Bună. - Bună.
Nu sunt sigur, dar cred că mă ocoleşti.
Lisa a spus că aţi discutat.
Da.
M-a întrebat pe cine am venit
să văd în seara când ne-am împăcat.
Şi ai minţit-o.
Ai făcut-o foarte fericită.
Mi-am închipuit când nu ai răspuns la telefon...
Tu... Tu ştiai ce voia Don?
Da.
- Eşti un tip de treabă. - La fel şi Don.
- Jim... - N-am terminat subiectul NSA.
Mă voi asigura că Hancock n-a murit degeaba.
Ce spunea restul mesajului?
Chiar nu mai ţin minte.
Ştiai că Maggie şi Don se mută împreună,
deşi Maggie ar trebui să fie cu Jim şi Don ar trebui să fie cu Sloan?
Câte vieţi trebuie să mai distrugi înainte să te laşi de asta?
E o măsură de precauţie.
Maggie e cu bărbatul nepotrivit.
- Nu va dura. - Pentru că dragostea adevărată învinge întotdeauna?
Da.
A fost o halucinaţie.
Am fost întrebat la Northwestern
"Ce face America cea mai frumoasă ţară din lume?"
Acolo, în public, era o femeie care îţi semăna.
Era zgomot şi plin de reflectoare,
dar aş putea jura că femeia aia
care semăna cu tine ţinea...
un carton.
- Tu erai? - Mda.
Te topeşti acum, nu?
Inima ţi-e plină.
Spune ce simţi.
De ce dracu' nu mi-ai spus până acum?
Am aşteptat momentul potrivit!
Acum 15 luni era momentul potrivit.
- Will... - Tu ai fost!
Nu, tu ai fost, Billy.
Eu doar am fost producătoarea.
Cum era restul mesajului?
E o fată în redacţie.
- Las-o în pace. - Nu, mi se pare cunoscută.
Vrea să-şi facă ucenicia aici. A aşteptat toată ziua.
- De ce mi se pare cunoscută? - Scuzaţi-ne.
Voi fi în sala de şedinţe.
Cu ce vă pot ajuta?
Spune-i, Columbo.
Am intrat pe forum şi
am postat că am fost prins
şi folosit ca informator FBI.
Am făcut asta în ideea că-l voi ademeni pe adevăratul vinovat,
pentru că, singurul lucru pe care-l preţuiesc oamenii ăştia
mai mult decât anonimatul e notorietatea publică.
Şi prin asumarea ameninţării, dar şi că ai fost prins...-
- Ce s-a întâmplat? - Ai primit 100 de ameninţări noi cu moartea.
- 100? - Mai mult protest, decât ameninţare.
- Aşa îl văd şi cei de la asigurări? - Nu.
- Nu. Deci tot... - Da.
- Se terminase şi acum... - Da.
Mă bucur că vă ocupaţi voi doi.
Cine-i fata care vrea să-şi facă ucenicia aici?
Îmi pare atât de cunoscută.
Îţi spun eu cu cine seamănă... Arată exact ca...
- Bună emisiune. - Nu mă interesează.
Bine.
- Fata din frăţie! - Nu te speria.
- Tu eşti fata, nu? - Eu sunt Jennifer Johnson.
- Abia ai absolvit Northwestern? - Stai calmă.
- Cu un an mai devreme. - Mi-ai pus întrebarea aceea stupidă
şi lumea mea s-a prăbuşit şi ea apărut aici
şi am aterizat în tabloide şi am primit ameninţări cu moartea
şi slujba mea e mereu în pericol
şi mi-ai distrus viaţa?
- Din nou, doar stai calmă. - Da, eu sunt aceea.
Ce dracu' cauţi aici?
- Vreau să-mi fac aici ucenicia. - De ce?
Am urmărit emisiunea
şi am citit articolul din New York Magazine
şi ştiu ce e un mare visător.
Şi vreau să fiu şi eu.
Camelot... Ea e copilul din final.
Mai întreabă-mă o dată.
Poftim?
Mai pune-mi o dată întrebarea aia idioată.
Ce face America cea mai frumoasă ţară din lume?
Tu o faci.
Angajeaz-o.
Ce spunea restul mesajului...
La naiba!
Tocmai i-am servit încă 10 prăjiturele.
Bine ai venit la News Night.
- Încă 100 ameninţări cu moartea. - Da.
- Dar suntem aproape siguri că nu-s reale. - Nu suta asta.
Dar după seara asta, mă aştept ca suta următoare să fie foarte serioase.
Pentru cât mă protejezi?
1700 pe săptămână plus asigurări de sănătate.
N-aş încasa un glonţ pentru 1700 pe săptămână.
Nici eu, amice. Aşa că am învăţat să mă feresc.
Hei, sunt eu... Will.
Jur că nu spun asta doar pentru că sunt drogat.
Dacă răspunsul tău e nu fă-mi un serviciu
şi nu mă suna, nu-mi răspunde sau altceva.
Dar trebuie să-ţi spun... după seara asta,
că n-am încetat niciodată...