Az előző részek tartalmából:
Te és én nem beszélhetünk többé Benről?
Igen, meghúzom a vonalat.
Hogy merészelsz vonalat húzni? Ki vagy te, hogy vonalat húzz?
Zack! Kicsit lassítsunk!
Múlt éjjel itt voltunk Zackkel.
Elég agresszív volt.
Julie, de ugye nem...
- Gondolkodom egy kecskeszakállon. - Tényleg?
Igen. Pont ide.
Igen, tudom, hogy hol nő a kecskeszakáll...
- Beszélnem kell veled! - De ugye nem húzol újabb vonalat?
Ez most komoly.
Nem gond?
És inkább nyista az a szállkakekecs, oké?
Jól vagy?
Szörnyű dolog történt.
És elmondod?
Nem mondhatod el senkinek, érted?
Igen.
Ez most tényleg nagyon komoly.
Mondd már, megőrjítesz!
Julie-ról van szó.
- Értem. Mi van Julie-val? - És Zackről.
- Julie és Zack. Kellene egy... - Megerőszakolta.
- És hogy van? - Nem tudom.
Úgy értem, testileg igen, azt hiszem.
De nem tudom, hogy mit akar tenni, vagy egyáltalán akar-e tenni valamit.
Mintha én tudnám, mit kellene tennie...
Te szintfelelős vagy, te tudod, hogy...
Téged kiképeztek arra, hogyan kell kezelni az ilyesmit.
A megerőszakoltak 95%-a sohasem jelenti a cselekményt.
Ezt honnan tudod?
A Szintfelelősök kézikönyve tele van ilyesfajta statisztikákkal.
Van egy fejezet, ami ehhez hasonló esetekről szól.
De most... nem emlékszem a pontos procedúrára.
Kölcsönkérhetem a könyvet? Mert nem tudom, hogy mit csináljak.
Persze.
Kedves Sally!
Néhány hónappal ezelőtt még nem is ismertem Julie-t.
Bámulatos, hogy rövid idő alatt milyen fontos lesz valaki a számunkra.
Szerinted ki fog majd játszani engem a filmben?
Bocs, csak... Kórházba menni emiatt butaságnak tűnik. Jól vagyok.
Tudom, de azért jobb lesz, ha megvizsgálnak, hidd el!
Ha akarod, a vizsgálatra is bemegyek veled.
Nem kell, köszi.
Mondja el, mi történt!
Ez a srác és én épp zenét vettünk fel a készülő filmjéhez.
- Ő is az egyetemen tanul, mint ön? - Igen. Bocsánat. Ő...
A barátja?
Néhányszor csókolóztunk, ennyi.
A zenefelvétel után egy bárba mentünk néhány órára.
Mindketten fogyasztottak alkoholt?
Nos... bajba kerülök, ha igennel válaszolok?
Nem.
Igen. De csak sört, szóval nem ütöttem ki magam.
Csak... volt egy kicsi a fejemben.
Mindegy. Aztán visszamentünk a kollégiumba,
Zack a tizediken lakik.
A fiút Zacknek hívják. Elkísért a szobámig,
aztán bejött a szobámba, és csókolózni kezdtünk az ágyon.
Erőszakos volt?
Ekkor még nem. Kb. fél órán keresztül csókolóztunk.
Aztán levette az ingét, az enyémet pedig kigombolta.
De a melltartóm még rajtam volt. Ilyen részletekre is kíváncsi?
Igen.
Rendben. Egy idő után a nadrágját is levette,
ez volt az a pont, amikor azt mondtam, nem akarom elsietni.
És ő azt mondta, hogy rendben,
megérti, de szeretne érezni engem, csak egy kicsit.
Szoknya volt rajtam.
Fogadok, hogy állandóan ilyen történeteket hall.
Sajnos igen.
Azután mi történt?
Aztán levette a melltartómat, én pedig mondtam, hogy még nem akarom.
- Ezekkel a szavakkal mondta? - Igen, és hogy szeretnék még várni.
És utána mi történt?
Aztán a kezével a bugyim alá nyúlt...tudja.
Mondtam, hogy ne, és eltoltam a kezét.
És aztán mit csinált?
Rajtam feküdt, és körbefogott a karjaival,
így szinte lehetetlen volt ellenkezni vagy leállítani.
Aztán kb. még ötször mondtam, hogy ne, talán többször is.
Mindegy...
...aztán hirtelen...tudja...
Szexre került sor.
Igen, és mondta, hogy szeret, persze tudom, hogy mind ezt mondják.
Tényleg nem akarok melodrámázni.
Nem kiabáltam, nem ütöttem meg,
nem volt kimondottan erőszakos, érti?
Úgy ment el ma reggel, mintha mi sem történt volna, és minden rendben lenne.
Tudja, nem is tudom, hogy ő... ...úgy értem...
Maga sem nevezné ezt megerőszakolásnak, ugye?
De igen.
Használt óvszert?
Nem.
Helló!
Hogy ment?
Két tablettát most kell bevennem, kettőt pedig este.
És tök jó ötlet volt, hogy hozzuk el a lepedőt.
Miss Emrick? Dennis parancsnok vagyok a new yorki rendőrségtől.
- Beszélhetnék önnel? - Persze.
Az orvosi szobába is visszamehetünk.
Szeretném, ha elmondaná, mi történt.
- Mindent elmondtam a doktornőnek. - Az orvosi dokumentumokhoz.
Amit nekünk elmond, az a rendőrségi jegyzőkönyvhöz kell.
Szerintem beszélj velük.
Jelenthetem később is, ha akarom?
Persze, hölgyem.
Rendben, talán fogom is. Köszönöm. Most csak haza szeretnék menni.
Hogyne, persze.
Azon gondolkodom, hogy ha nem jöttem volna New York-ba,
Julie és én sosem találkoztunk volna,
és talán senkinek sem mondta volna el.
- Te vagy Felicity? - Igen.
Sajnálom, hogy elkéstem. Késett a vonatom, egy kamion ragadt a síneken.
Elmentem a büfékocsiba, és vettem három csomag M&M's-t,
a családi kiszerelést, úgyhogy egy kicsit kivagyok.
Szóval ezért késtem, és tényleg sajnálom.
Miről is késtél pontosan?
Hozzád jöttem.
- Á, te vagy a leendő diák! - Igen, Harrisburg-ből jöttem.
- Megfeledkeztél rólam? - Nem, feliratkoztam, hogy...
- Meddig is maradsz? - Három napig.
Nagyszerű.
Megbocsátanál egy percre?
Figyelj, jelentkeztem, hogy befogadok egy leendő diákot.
- Mit csináltál? - Mögöttem van, úgyhogy...
Az van, hogy egy kicsit összejöttek a dolgaim, esetleg körbevezethetnéd.
Idehívtál valakit, hogy aludjon a szobánkban, és meg se kérdeztél?
- Sajnálom. - És most bébiszitterkedésre kérsz?
Valahogy úgy.
Nem vállalok felelősséget valami befolyásolható végzős gimisért.
Csak harmadikos vagyok.
Itt alhat.
De ha hozzányúl a dobozomhoz, halott ember!
Megérkezett hozzám a leendő diák, és foglalkoznom kellene vele,
de történt egy komoly dolog, és kellene valaki, aki befogadja helyettem.
- Megtennéd? - Miféle komoly dolog történt?
Kérnem kell még egy szívességet.
Kérlek, elégedj meg ezzel: "Nem mondhatom el."
De sosem kérnélek ilyesmire, ha nem lenne muszáj.
- Nem probléma. - Komolyan?
- Vállalom. - Köszönöm!
Elnézést, van valami buli, ahova el lehetne menni, valami klub?
Voltatok már az Adrenaline-ban?
- Köszönöm. - Ezért szétrúgom a segged!
Akkor...sok szerencsét!
Egy magazinban olvastam, hogy a Ga-Ga is nagyon jó.
Másnap átmentem Julie szobájába, de sehova sem akart menni.
Húsz percet győzködtem, mire eljött velem ebédelni.
Ez az egyik kedvencem itt az egyetemen:
a kifogyhatatlan, hatalmas gabonapelyhes vödrök.
Megpróbálsz felvidítani.
- És sikerül? - Egy kicsit.
Helló!
Szia!
Mi a helyzet? Csomószor hívtalak.
Sok dolgom volt.
Értem.
- Később ráérsz? - Azt hiszem.
Szeretném, ha megnéznéd a jeleneteket a zenéddel, nagyon klasszul sikerült.
Oké.
Akkor később.
Mi történik velem?
A legtöbb megerőszakolt áldozat nem jelenti a bűncselekményt.
Csak 5% jelenti, azt olvastam.
És, ami még rosszabb, legtöbben meg sem beszélik senkivel.
Igen. Ezért vagyunk most itt.
A barátunk, akivel történt,
teljesen magába zárkózott.
Talán egyszerűnek és hétköznapinak tűnhet,
de figyeljenek oda rá,
higgyenek neki, és éreztessék vele, hogy biztonságban van.
- Állandóan azt mondja, hogy jól van. - Nincs jól. Segítségre van szüksége.
Mi történik, ha elhatározza, hogy jelenti? Mi az eljárás ilyen esetben?
Az attól függ, kinek akarja jelenteni.
Ha a rendőrséghez fordul, egyértelműen bűncselekményről beszélünk.
A barátjuknak fontos tudnia, hogy a kerületi ügyész általában
nem foglalkozik olyan esetekkel, ahol drog- vagy alkoholfogyasztás is történt.
Úgy nagyon nehéz vádat emelni.
Mondjuk, hogy csak az egyetemnek jelenti.
Rendben. Ez esetben panaszt kell tennie,
részletesen le kell írnia, hogy mi történt,
majd a dékán összgyűjti a bizonyítékokat:
kórházi és rendőrségi jelentések,
információk azoktól, akiknek tudomása van az esetről,
jelen esetben önöktől.
Kell tanúskodnia?
A dékán találkozik az állítólagos elkövetővel.
Ha úgy érzi, hogy elegendő bizonyíték gyűlt össze
akkor továbbadja az ügyet a diákok magaviseletét vizsgáló bizottságnak.
Ott biztosan lesz meghallgatás, és a barátjuknak tanúskodnia kell.
Nem kellemes élmény, de semmit sem tenni még rosszabb.
Fontos, hogy jelentve legyen, de ennél is fontosabb,
hogy ez lehetőség arra, hogy a lány kibeszélje ezt magából.
Az erőszak következtében megrendül a bizalom és a kontroll érzete.
A megerőszakoltaknak csaknem 1/3-a fontolgatja az öngyilkosságot.
Nyugodtabb körülmények között kellene ezt felhozom, de inkább elmondom.
Ne légy dühös, de elmentem az egyetemi egészségközpontba,
és megkérdeztem néhány dolgot.
- Ugye nem mondtad meg a nevemet? - Nem.
Csak kíváncsi voltam, hogy mik a lehetőségek.
A hölgy, aki ott volt, nagyon kedves. Gina-nak hívják. Jó fejnek tűnik.
Mindegy, ezeket adta, hogy adjam oda neked.
- Köszönöm. - Szerintem fel kellene hívnod.
Ha úgy érzem, majd felhívom.
Tudom, csak néha, ha az ember közel van hozzá, hogy megtegyen valamit,
akkor valahogy végül mégsem teszi meg, például...
mikor sokat ismételgetsz egy szót a végén már nem is tudod, mit jelent.
Most órára kell mennem, de talán később felhívom, oké?
A rendőrségnek is ezt mondtad.
- Később felhívlak. - Oké.
Mikor jön hozzátok az az ügynök az órára?
- Nem is tudom, talán a jövő héten. - Jól haladsz a filmmel?
Igen, jól.
- Julie zenéje sokat javított rajta. - Igen. Julie...
- Hogy mennek a dolgaitok? - Nem tudom.
Mennyit érne meg nektek egy egyszer használatos fényképezőgép?
- 20 dolcsi? - Mi van, ha valakinek van gépe?
Ezek az automaták frekventált helyekre kerülnek:
újszülött osztály, éttermek...
Ha étteremben vagyok mindig arra gondolok, miért nincs nálam fényképező...
Nevessetek csak ki, de nemsokára nekem fogtok dolgozni,
és majd ki is rúglak titeket.
Ez a tied!
Eldobható Kamerák Rt.
Zack fent van? Darryl vagyok, a szintfelelőse.
Igen, gyere fel!
Zack, a szintfelelősöd van itt.
Hogy érted, hogy itt? A földszinten?
Nem, feljön.
- Mindjárt jövök. - Oké.
- Helló, hát te? - Colin mondta, hogy itt vagy.
- Van egy perced? - Persze, mi a helyzet?
- Mit csináltál péntek este? - Tessék?
Péntek este. Hallottam valamit rólad és egy lányról...
- Mit? - Mesélnél róla?
Randiztam egy lánnyal péntek este, és akkor mi van?
Megerőszakoltad azt a lányt?
- Micsoda? - Mert ezt hallottam.
- Nem hiszem el! Ki mondta ezt? - Hallottam, és kész.
Idáig jöttem, hogy személyesen fenyegesselek meg, úgyhogy jól figyelj!
Ha a pletyka igaz, akkor megnézheted magad, nemcsak azért,
mert megérdemled, hanem mert a szintemen laksz, és felelős vagyok érted.
Ha valaki vagy valami veszélyezteti a munkám, ezáltal a tandíjam,
arról magam fogok gondoskodni,
értve vagyok?
Nem hallottam, hogy "Igen, Darryl".
Igen, értem.
- Szia! - Szia!
Épp most volt egy elég vad beszélgetésem a szintfelelősömmel.
- Igen? - Azzal vádol, hogy megerőszakoltalak.
Mi ez az egész?
- Nem tudom. - Nem tudod?
- Mondtál ilyet bárkinek? - Nem hiszem.
Akkor gondolkodj rajta, bár ha ilyet mondasz, azt elég nehéz elfelejteni!
- Eléggé össze vagyok zavarodva. - És mégis mitől?
- Szerinted az történt? - Nem tudom.
- Hogyhogy nem tudod? - Csak nem tudom.
Kedvellek...Nézd...talán nem volt tökéletes, de uramisten, ettől még nem bűntény!
Nem akarok erről beszélni!
Várj egy percet! Te csókoltál meg a bárban.
Tudom.
Egyértelmű jelzéseket adtál nekem.
A szobádban pedig mindketten jól éreztük magunkat.
Zack...
Nem támadtalak le, vagy téptem le a ruhád.
- Mennem kell. - Várj egy kicsit!
- Nem jelentetted, ugye? - Nem.
És fogod?
- Nem tudom. - De gondolkodsz rajta?
Össze vagyok zavarodva.
Csak hogy tudd, ha jelented, akkor lehet, hogy kicsapnak, érted?
Elengednéd a karom?
Nem erőszakoltalak meg.
Halló!
Igen, itt Felicity.
Javier, szia!
Hogy tudok-e holnap dolgozni? Laurie-t kértem meg, hogy vegye át a műszakom,
mert lesz egy elég komoly francia vizsgám,
és magánéleti gondjaim is vannak...
Laurie-nak monója van? Mikor kapott monót?
Kinek mondtad el?
- Csak Noelnak. - Elmondtad Noelnak?
Javier, később visszahívlak. Igen, tudok menni holnap dolgozni.
Oké, én csak azt gondoltam, hogy Noel úgyis megérti,
és tudja, hogy mit kell tenni.
Istenem! Neked semmit sem kell tenni, csak nekem!
Tudom, csak segíteni szerettem volna.
Az, hogy szórólapokat adsz nekem, nem old meg semmit.
Leereszkedően bánsz velem,
mintha nekem fogalmam sem lenne róla, hogy min megyek keresztül.
Azt ismételgeted, hogy jól vagy. Az én helyemben te sem hinnéd el.
Talán te ezt nem érted, de te és én teljesen mások vagyunk.
Azt mondod, cselekedjek helyesen, de két különböző nyelvet beszélünk.
Te még életedben nem feküdtél le senkivel.
Nem kell lefeküdnöm senkivel ahhoz, hogy lássam, mi történt veled.
Az én hibám, ami köztem és Zack között történt. Ez a nagy üzenet, érted?
Te csak szimplán zseni vagy, én pedig szimplán elmondom a nagy üzenetet.
- Hallod egyáltalán, amit mondasz? - Igen, hallom, és ismerem magam.
Azt hittem, hogy itt az egyetemen majd újrakezdhetem, de tévedtem,
úgyhogy amikor ott ülsz, és azt mondod, jelentsem, ami Zackkel történt,
ez neked nagyon könnyű, neked minden fekete vagy fehér.
Ez nem az első alkalom, hogy ez történt velem, véletlen lenne?
- Ez nem azt jelenti, hogy a te hibád. - Nem adnád végre fel?
Nem fogom jelenteni, nem hívom fel a jó fej nőt a központban,
én nem te vagyok!
Nem fogok csak itt ülni, és nézni, hogy semmit sem teszel.
És nagyon pipa vagyok, amiért elmondtad Noelnak.
Azt sem tudom, hogy gondolhattam, hogy megérted majd.
Gyere be!
Elmondtad Zack szintfelelősének, hogy mi történt?
Darryl-nek? Igen, el.
- Hogy tehetted? - Szintfelelős vagyok.
A munkám része, hogy segítsem a diákokat.
És ha egy srác, aki itt lakik, megerőszakolt valakit, és talán újra megteszi majd,
- és én tudtam róla... - Darryl elmondta Zacknek.
Zack totál kiakadt Julie-ra, Julie pedig úgy érzi, hogy elárultam őt.
És talán igaza is van! Istenem!
- Fel fogja hívni a hölgyet a központban? - Nem.
És a legrosszabb az egészben, hogy azt gondolja, az egész az ő hibája.
A helyzet az, hogy a statisztikákat elnézve valószínűleg semmit sem fog tenni.
Tudom, hogy ez őrjítő, de fogalmam sincs, hogy tehetsz-e ellene bármit.
- Az meg mi? - Mi?
Az ott.
Ja, ez? Semmi.
Ugye nem növesztesz kecskeszakállat?
Ha így kérdezed, akkor nem.
Story, ha nem hagyod abba ezt a hangos lapozgatást,
akkor kivágom az összes magazint a szobából.
Bocsi.
Elena!
Van egy Foxtrot nevű klub a 17. utcában.
Hat szintje van.
Nem megyünk el? Hajnal 4-ig nyitva van. Én fizetek.
Kivettem 200 dolcsit, mielőtt jöttem. A szüleim kinyírnának érte,
mert az a megtakarításom.
Miért akarsz egyáltalán egyetemre járni?
Mert genetikus szeretnék lenni.
Hogyan máshogy lehetnék genetikus?
- Kizárólag klubokról beszélsz. - Mert még egyben sem voltam.
Csak olvasok róluk.
Figyelj, ha nem lenne ennyi tanulnivalóm,
elmennék veled.
De rengeteg tanulnivalóm van.
Szóval ha megkérhetlek, befejeznéd ezt a klubos nyaggatást?
- Hat szintje van. - Felejtsd el!
Lekapcsolom a lámpát.
Elhoztam az icipici olvasólámpám. Jó éjt, Elena!
Helló!
Szia!
Julie jön?
Nem tudom. Nem beszéltem vele.
- Mi van vele? - Ezt meg hogy érted?
Hallottam róla dolgokat ma reggel.
Próbáltam hívni, de nem volt a szobájában.
Nem tudok semmit, tőle kérdezd.
Felicity, mi folyik itt?
Azt hallottam...
Azt hallottam, hogy megerőszakolták.
Őt kérdezd!
Zack tud erről? Vagy beszéljek vele?
Mi van?
Csak nem Zack tette?
-Mi történt közted és Julie között? - Mi?
- Csak mondd el! - Semmi.
Pontosan meséld el, hogy mi történt!
Kint voltatok, aztán elkísérted a szobáig, és aztán?
- Semmi. Lefeküdtünk egymással. - Igen, és hogy történt?
- Te is tudod, hogy hogy történik. - Nem, nem tudom. Mondd el!
Jól elvoltunk, csókolóztunk, ő is akarta.
- Kényszerítetted? - Viccelsz?
- Én máshogy hallottam. - Ő is akarta.
Te is tudod, hogy milyen.
Mi nem aludtunk együtt, mert ő nem akarta.
- Hát, velem meg akarta. - Ha megtudom, hogy...
Mi van, féltékeny vagy?
Hagyd abba! Hagyd már abba!
Látod, a különbség az, hogy amikor te azt mondtad, hagyjam abba...
én abbahagytam.
Gyere be!
- Figyelj, ez nevetséges! - Micsoda?
Az a kölyök, az a kis 16 éves klubimádó punk.
- Őrületbe kerget? - Tudod, mit csinált hajnal 2-kor?
Tényleg azt akarod, hogy találgassak?
Felöltözött, hogy nekiinduljon, és nekem is kikészített egy ruhát.
Átnézte ez összes ruhámat, és kiválasztott nekem egyet!
Aztán felébresztett, totál ki volt sminkelve, mindene csillámlott,
és azt mondta: "Elena, gyere már, légy vagány! Csak egyszer élünk!"
Erre én: "Nyomás az ágyba, te kis 16 éves korcs!"
- Szerintem ez tök aranyos. - Nem aranyos, hanem hátborzongató!
Fél egyedül elmenni, és szüksége van egy kispajtásra.
A probléma csak az, hogy én nem vagyok az!
Oké, akkor mit szeretnél, mit tegyek?
Nem érdekel! Én befejeztem ennek a kis diszkópatkánynak az őrizgetését!
Innentől csakis a tiéd! Visszaküldöm.
Köszi, hogy eddig is vállaltad.
Fogalmad sincs, mibe fog ez neked kerülni!
- Ki az? - Ben.
Bejöhetek egy percre?
- Szia! - Szia!
- Hogy vagy? - Egész jól.
Mi történt a kezeddel?
Semmi. Hülye voltam.
Figyelj!
Mondani szeretnék valamit, de nem szeretnék prédikálni.
Gondolom, abból eléggé kijutott mostanság.
- Persze. - Igen?
Oké.
Tudod, amíg otthon voltam, cseperedtem, apámnak mindig megvolt az a csodálatos
képessége, hogy életem legfontosabb pillanataiban hagyjon cserben.
Tényleg hihetetlenül értett hozzá. Kis dolgok voltak ezek, pl. baseball meccs.
Tudod, azt mondta, hogy eljön, és én nagyon igyekeztem jól játszani.
Aztán persze mindig kiderült, hogy nem jött. Elfelejtette.
Születésnapok, válogatóedzések, az érettségi bizonyítvány átadása,
sosem jött el.
És voltak más dolgai is. Néha nagyon be tudott pöccenni.
Nem lehetek túl százas, mert egy örökkévalóságig tartott
mire rájöttem, hogy dühöngő alkoholista.
Tárgyakat dobált, megütött ezt-azt, minket is.
Megpróbáltam rájönni, hogy mit tettem, ami miatt ilyen lett.
Milyen hibát követtem el? Mivel bántottam meg,
hogy így viselkedik?
- Halálosan unod? - Nem.
Akkor jó.
Mindegy, furcsa ez... itt élni, távol lenni, érted?
Hirtelen messze kerültem attól az őrülettől,
és most már látom, ahogy eddig még sosem láttam,
hogy nem miattam volt.
Nem miattam.
Nem én vagyok az oka, hogy iszik.
Nem én vagyok az oka, hogy bekattan, és bánt engem vagy a mamámat.
Ő az oka. Nem én, hanem ő.
Csak ezt akartam elmondani.
- Ez lenyűgöző! - Micsoda?
- Hogy két állásod is van. - Sokan csinálják. Hé, Noel!
- Nem akasz elmenni ma bulizni? - Nem igazán.
- Julie bement Ginához. - Igen, épp láttam.
Azt mondta, ha te nem lennél, még most is a szobájában kuporogna.
- Az a lány a Dean & DeLuca-ban? - Igen.
- Ő Story, ő pedig Noel. - Nem akarsz bulizni ma este?
Más terveim vannak.
- Meg kéne szabadulnod tőle. - Nem nézek ki így intelligensebbnek?
- De. - Nekem tetszik.
- Storynak tetszik. - Szerintem szuperszexi vagy vele.
Csak úgy nem mondanám! Nem ismersz, de ha ismernél, tudnád.
"A nyár csupa édességet hozott, az ősz részeken kidolgozott..."?
Utálom a költészetet! Miért nem írják le csak simán, amit gondolnak?
Mennyire hasonlít az a vajhoz?
A "Nem hiszem el, hogy nem vaj"? Nagyon.
Tulajdonképpen hihetetlen, hogy nem vaj.
- A pumpást vagy a simát szereted? - A pumpást.
- A sima nem olvad meg eléggé. - Feltépi a kenyeret.
- Keksszel próbáltad már? - Igen. És te gabonapehellyel?
- Nem, erre nem is gondoltam. - Áldani fogsz érte.
Iszonyúan feldobja a reggelit.
Ti már találkoztatok?
- Belenéztél a dobozomba? - Nem. Miért?
Felejtsd el!
- Szia! - Hová mész? Elmész valahova?
- Ja, valami új klubba. - Az Adrenaline-ba?
- Igen, miért, az jó? - Nem tudom, de meghalok,
hogy mehessek. Jöhetek?
- Ha fizetsz. - Már épp fel akartam ajánlani.
- Későn érek haza. - Haza?
- Majd a taxiban sminkelek. - Gyalog megyünk.
- Én fizetem. - Akkor taxival.
- Ez tényleg megtörtént? - Tartok egy kis szünetet.
- Hová mész? - Sehova.
Beszélek Zackkel, különben teljesen ki fogok készülni.
Fogalma sincs, hogy mi folyik itt,
és azt hiszem, tudnia kell, hogy mivel küzdök.
- Akarod, hogy veled menjünk? - Nem, egyedül is el tudom intézni.
Igen?
Szeretném, ha tudnád, hogy jelentettem, ami történt.
És tanúskodni is fogok.
Tudom, hogy te úgy hiszed, hogy ami történt, nem volt erőszak, de az volt.
Julie...
Valóban nem tépted le a ruháimat, ezt aláírom.
De attól még erőszak volt.
Tudom.
Visszamegyek... Minnesotába.
Felhívtam a szüleimet, és elmondtam nekik,
hogy találkoztam a dékánnal, és hogy bevallottam...
...ami történt.
Megmondtam nekik, hogy bűnös vagyok.
Mindegy, az apám azt akarja, hogy hazamenjek, képzelheted.
Ezt itt akartam neked hagyni.
Minden benne van.
Hogy mennyire sajnálom. Hogy...
...mennyire szörnyű lehetett neked az az éjszaka.
Hogy mennyire szeretném, ha a dolgok másképp alakultak volna.
Lehet, hogy ki is csapnak ez egyetemről.
Én ezt nem akartam.
Csak azt...hogy tudd, mi történt.
Tudom.
Nem a te hibád. Semmi sem a te hibád.
Még sosem csináltam ilyet,
nem az erőszakra gondolok, hanem...
Én még sosem voltam együtt úgy senkivel.
Bár ez nem mentség.
Olvasd el!
Talán egy nap már nem fogsz annyira gyűlölni.
Sajnálom.
Én is.
Kedves Felicity!
Hihetetlen, hogy mindig mindenért magunkat okoljuk.
Tudod, amikor John meghalt, kész roncs voltam,
és biztos voltam benne, hogy valami kozmikus módon én okoztam a balesetet.
Talán csak mert ilyen az emberi természet, mindenre magyarázatot keres,
főleg a véletlenekre.
És a legfélelmetesebb, mikor rájövünk, hogy a rossz dolgok csak úgy lesznek,
minden ok vagy cél nélkül. Csak egyszerűen megtörténnek,
és mi ott maradunk, hogy összeszedegessük a darabokat.
Azt hiszem, ez az, amit állandóan teszünk...
szedegetjük a darabokat, amennyire csak telik tőlünk.
Fordította: Etti simon_eszter@freemail.hu