Az előző részek tartalmából:
- Nem akarod, hogy veled menjek? - De, szerintem jönnöd kellene.
Kellene, vagy akarod is? Talán jó ötlet, hogy tartsunk szünetet.
Én egyáltalán nem beszéltem szakításról.
Mennyire trükkös, ha nem szó szerint mondunk ki valamit.
Ha elmegyek az autós túrára, akkor lemaradok a berlini ösztöndíjról.
Szóval rájöttem, hogy el kell mennem Berlinbe.
Akkor... eljössz velem?
- Szerinted mennem kellene? - Igen.
Kedves Sally! Oké, szóval gondolkodtam a dolgon,
azon a bizonyos pillanaton Ben és köztem,
és arra a következtetésre jutottam, hogy csak beképzeltem az egészet.
Legalábbis, a nagyrészét.
- Bocsánat! - Tessék?
Bámészkodsz. Rengeteg a munka, te pedig bámészkodsz.
- Pakolnod kellene, de bámészkodsz. - Bocsánat!
Muszáj rádszólnom, mert én vagyok a helyettes menedzser.
Tudom. Igazad van.
Nem végzem valami fényesen a munkám, igaz?
Vagyis jól csinálom, nem pedig nagyon jól.
Danny, remekül végzed a munkád!
Oké. Te vagy a legédesebb a világon!
Remélem, jövőre visszajössz ide dolgozni!
Én is.
Úgy tűnt, hogy Ben és köztem volt egy majdnem-csók pillanat,
mintha Meghan idétlen szerelmi bűbája tényleg működött volna,
de biztos vagyok benne, hogy igazából az a pillanat nem is volt semmi,
és mindent csak beleképzeltem.
Mindegy, bármi is történt, nagyon furcsa hatással volt rám.
Eszembe juttatta, hogy valójában miért is akartam New York-ba jönni,
hogy milyen volt a gimiben, vagy hogy mit éreztem régebben Ben iránt.
De szerencsére az a pillanat semmi sem volt, és ez jó,
mert ha valóban egy igazi majdnem-csók pillanat lett volna,
az nagy bonyodalmakhoz vezetne.
Oké, szóval mi a fene történt?
- Hogyhogy? - Te és én majdnem csókolóztunk?
- Nem tudom. Az történt? - Szerintem igen.
Ne haragudj, Ben, de Laurie vár a raktárban. Bocsánat!
- Semmi gond. - Imádom az új frizurád!
- Köszi, Danny. - Nincs mit.
- Ez nagyon bebonyolódhat. - Tudom.
Mostanában minden nap korábban felébredek, nem is tudom, miért.
Gondolom, izgulok, hogy vége az évnek, vagy ilyesmi.
Csak néhány nap van hátra,
már elkezdtem összepakolni,
és közben találtam valamit a szekrényem falán.
Egy lista azokról, akik korábban ebben a szobában laktak.
Az első név 1968-ból van.
Randall Clark, Melissa Stone, Keith Bradshaw, Patty Tagliabue.
Itt vannak ezek a nevek, olyan emberek nevei, akiket nem is ismerek.
Tudod, elkezdtem azon gondolkodni,
hogy mondjuk hol élhetnek most,
mennyire emlékeznek még vajon arra, mikor elsős egyetemisták voltak.
Vagy hogy vajon élnek-e még.
Szakítani szívás.
Az.
Ugye, jössz az Epstein Bárba szombaton?
Persze, mindenképp.
Akkor jó, köszi.
Egyébként azon gondolkodom, hogy nekem sem kellene Bennel mennem.
Miért? Nehogy miattam hagyd ki!
És akarom is, hogy menj, mert szeretnék kérni egy szívességet.
Mit?
A fiúk sose jönnek az "Egyedül szeretnék lenni" szöveggel,
hacsak nincs új kiszemeltjük.
Úgyhogy ha majd együtt utazol Bennel,
és bármi jelét adja, hogy van egy másik nő a képben, légyszi mondd el!
Oké.
- Megtaláltam. - Jó, köszi.
De azt a CD-t nem találom, pedig már mindenütt kerestem.
Pedig tudom, hogy itt van valahol.
Maradnék megkeresni, de most lesz az utolsó etika órám az évben.
Oké. Bármikor visszajöhetsz.
Tessék.
Miért nem viszed el? Még úgyis visszajössz.
Oké.
- Jövőre is itt fogsz lakni? - Igen.
Sean a nyáron néhány új srácot szállásol el, aztán meg én jövök vissza.
Akkor valószínűleg már nem fogunk találkozni mielőtt elutazol.
Igen.
- Majd hívlak, oké? - Oké.
Tudod, mit? Inkább ne hívj!
És ezt nem lerázásképp mondom, csak...
Nem hiszem, hogy nagyon várnék egy olyan telefonbeszélgetést,
ami annyira kínos, mint most ez.
Oké.
- Jó nyarat! - Köszi, neked is!
Jó reggelt!
- Gyere velem! - Mi?
Tegnap este feküdtem az ágyban, egyedül, ami elég furcsa,
és hirtelen bevillant: miért nem jössz te is velem?
Berlinbe? És mi lesz a munkámmal Dr. Kesslernél?
Csak két hétre. Arra a két hétre, amíg Bennel autókáznál.
Már a jegyedet is megrendeltem.
Jézusom! Noel!
Tudom, hogy nagy dolog egy ilyet bevállalni, és eljönni velem,
de mindent átgondoltam, és szerintem óriási ötlet.
Nem engedheted meg magadnak, hogy jegyet vegyél nekem.
Alábecsülöd a tehetségem financiális tekintetben.
Visszaváltható,
szóval ha mégis nemet mondasz, senkinek sem esik bántódása.
- Hihetetlen vagy! - Nem kell most igent mondanod.
- Gondolkodj rajta, és mondj igent később! - Oké.
Oké, eljössz velem, vagy oké, gondolkodsz rajta?
- Oké, gondolkodom rajta. - Oké.
Gondolkodásra nem igazán volt szükség, mert hát
ki mondana le egy európai utat a fiúval, akit szeret, aki a majdnem-pasija?
El is határoztam, hogy azonnal pontot teszek ennek a Ben ügynek a végére.
Most rögtön indulok is,
kívánj szerencsét!
- Nem mehetek. - Nem jössz velem?
- Nem. - Miért?
- Hogy miért? - Igen.
Millió oka van, hogy miért.
Legalább három oka van, hogy miért.
Jó, akkor szeretném hallani azokat az okokat!
Oké, először is, ott van a Noel faktor.
- Noel faktor. Gondolod, hogy féltékeny lenne? - Nem.
Nem, nem. Ő ahhoz túlságosan érett. Elhívott Berlinbe.
- Berlinbe? Komolyan? - Komolyan.
Másodszor, ott van a Julie faktor, ami szinte megöl.
Igen, tudom, a Julie faktor.
Tudod, hogy Nicole mennyire kellemetlen helyzetbe hozott téged Lynn-nel szemben,
- csak mert... - Tudom, tudom.
Te most ugyanezt teszed Julie-val és velem kapcsolatban.
Rosszul érzem magam, ha vele vagyok.
Várj, Lynn és Nicole együtt jártak, és ez óriási különbség!
- Te és Julie épphogy szakítottatok! - Igen, de szakítottunk.
És mi a harmadik?
- Mi... mindketten tudjuk, mi a harmadik. - Igen? És mi az?
A pillanat. Az a majdnem-csók pi... Ne tégy úgy, mintha nem tudnád!
Oké, oké, de ez miért lenne ok arra, hogy ne utazzuk át együtt az országot?
Csak!
Csak? Ez lenne az ok? Hogy "csak"?
Figyelj, nem is tudom. A Noel ügy, tudod...
Berlin nagyon jól hangzik. Talán tényleg vele kellene menned.
A Julie faktor...
...arra nem tudok mit mondani.
A harmadik dolog pedig csak azért ügy, mert ott, abban a pillanatban
mégse csókoltuk meg egymást,
és ez olyan, mint egy hatalmas, megválaszolatlan kérdés.
Igen, én is pontosan így gondolom.
Ezt már nagyon régóta meg akartam tenni.
- Hová mész? - Nem tudom. Menekülő reflex...
Felicity!
Szia! Mit csinálsz?
Az érvanyagon dolgozom.
Miféle érvanyag?
Csak egy kis ízelítő Berlinről,
hogy tudd, mit hagysz ki, ha nemet mondasz.
Igen.
Igen?
- Igen, igen. - Igen.
És köszönöm, hogy elhívtál!
Van fogalmad róla, mennyire szuper lesz?
Tudom. A szüleimnek még nem mondtam, de szerintem nem lesz velük semmi gond.
Tényleg?
Valójában nagyonis lesz velük gond...
- Oké, értem. - Először biztos tiltakozni fognak.
De ne aggódj a szüleim miatt! Megyünk, és kész!
Megyünk. Uramisten!
- Ez annyira jó! - Tudom.
- Ben megcsókolt? - Hé, halkabban!
- És Noellal akarsz menni? - Szerinted ez nem jó ötlet?
Nem. És szerinted sem. Menj Bennel!
Ha Julie itt volna, ugyanezt mondaná.
Jó reggelt!
Eljött az utolsó alkalom.
Nézzék, mit hoztam!
- Fenébe! - Mi van?
- Ezt biztos elcsesztem. - Mindig ezt mondod.
- Nem, ez alkalommal így is van. - McGrath mondott valamit?
Miss Porter!
- Miss Tyler! - Biztos, hogy jól sikerült!
Látod? Jobb, mint az enyém.
Elena biztosan téved. Fontolgatnom sem szabad, hogy Bennel menjek, ugye?
Akkor...
...ennyi.
Igen.
Érezd jól magad a... Wicca táborban!
Kösz!
Szia!
Mikor második hete voltunk itt, leírtam valamit,
beletettem egy borítékba, és leragasztottam.
"Akármiben lefogadom,
hogy Felicity nem bírja ki itt az egész évet."
Ezt gondoltam. Akkor akartam odaadni, mikor elmész, azzal,
hogy "Én megmondtam!", de te végigcsináltad.
Egyszóval, le vagyok nyűgözve.
Kösz!
Hol fogsz lakni jövőre?
Itt a koliban. Én... azon gondolkodom, hogy jelentkezem SZF-nek.
Én is.
Na, szia!
Gyere be!
Helló!
- Szóval kerülsz engem? - Igen.
Megkaptam az üzenetedet, és nem értek vele egyet.
Tényleg szeretném, ha velem jönnél.
- Ez tényleg kedves tőled, de... - Ez nem kedvesség, hanem ezt akarom!
Figyelj, megértem, amit Noellal és Julie-val kapcsolatban mondtál,
de valahogy úgy érzem, hogy te is azt szeretnéd, amit én.
Noellal megyek. Már mindent elterveztünk!
Ahogy mi is, amíg te meg nem gondoltad magad!
Ha veled mennék, én lennék maga az ördög!
- Ha velem jössz, te vagy az ördög? - Igen.
Julie-t is és Noelt is vérig sérteném.
Mindketten tudjuk, hogy ha te meg én együtt átutazzuk az országot...
...az minden lenne, csak nem plátói.
És?
- Ben! - Rendben, akkor plátói lesz!
Nem érdekel, hogy hogy, de veled akarok utazni. Mint barátok.
Nekem ez így teljesen jó, esküszöm!
Nem igazám tudom elképzelni, hogy ez hogyan fog működni.
- Gyere ide! - Tessék?
- Gyere ide, és ülj le! - Miért?
Gyere már! Nem csinálok semmit!
Csak gyere, és ülj ide!
Oké. Most a kocsiban vagyunk.
- Ez hülyeség! - Nem hülyeség!
Csak próbálom bizonyítani az igazamat, oké?
Oké, vezetek.
Jaj, bocsánat! Te akartál vezetni?
- Nem, vezess csak! - Oké, vezetek.
Ez egy teljesen sima út, nem? De.
És mi van, ha bemegyünk egy motelbe, és csak egy ágy van?
- Egy ágy? - Igen.
Feküdj le!
- Ne már! - Csak próbáld meg!
- Látod? - Oké, ez nem fog menni.
- Mi van? - Szerintem most jobb, ha elmész.
Figyelj, tudom, hogy jönni akarsz, de legalábbis gondolsz rám mostanában.
És ezt honnan tudod?
Mert megint hordani kezdted a nyakláncot, amit tőlem kaptál.
- Oké, gyerünk! - Miért?
Gyere már!
- Tényleg át kellene gondolnod! - Már átgondoltam, köszi!
- Tartsd az ajtót, légyszi! - Helló!
- Hogy vagy? - Jól.
Megyek leadni az utolsó SZF riportot.
- Megvan már az útleveled? - Még nincs.
- De már csak néhány napunk van! - Holnap elintézem.
Jó, oké. Mi... megyünk Berlinbe.
Igen, Felicity is mondta.
- Hová utazik? - Berlinbe.
- Berlinbe? Az nagyon szép hely. - Maga már volt ott?
Nem, de meséltek róla. Beszél németül?
- Nem. - Nem is kell.
Oké, most nézzen ide, ahol az ujjam van!
Ez az ujjam. Mindjárt megvan.
- Átutazta már kocsival az országot? - Az Államokat? Igen, egyszer.
Milyen volt?
Életem egyik legjobb kalandja volt.
- Tényleg? - Igen, vagy talán a legjobb. Klassz volt!
Egyszer ki kell próbálnia, még útlevél sem kell, csak neki kell indulni.
Átautózni az országot nagyon romantikus!
Oké. Készen áll?
- Jó utat! - Köszönöm.
Bárhová is megy...
Tudom, ki tetszik Bennek.
Beszéltél vele?
Nem, Lynn-nel beszéltem, ő mondta el a Nicole ügyet.
- Nicole? - Annyira egyértelmű.
Együtt úsznak, mindig együtt vannak, persze, hogy ő volt az!
- Szerinted Bennek Nicole tetszik? - Igen.
Igen, és persze Nicole egyből rámozdult, ezért is szakítottak azután Lynn-nel.
- El tudod ezt hinni? - Istenem!
Te tudtál róla? Mármint Nicole-ról?
Tudtad, hogy Ben után járkál, és nem mondtad el nekem?
Említett valamit munka közben,
hogy... Nicole mostanában igencsak kitünteti a figyelmével.
Hogy tehetted, hogy nem mondtad el?
Sajnálom.
Szerintem nem tetszik neki Nicole.
Lynn is ezt mondta. De ha nem ő, akkor ki?
Csak annyit kellett volna mondanom, hogy "Julie, még én magam sem hiszem,
de az a lány, aki tetszik neki, lehet, hogy én vagyok."
De ha ezt mondom, akkor megkérdezte volna, hogy mit érzek Ben ránt,
és... fogalmam sincs, hogy mit válaszoltam volna erre.
Azon kezdtem gondolkodni, hogy talán Elenának igaza volt.
Ugyan miért ne gondolkodhatnék el azon, hogy Bennel menjek?
Azért, mert gondolkodom rajta, senkinek nem lehet baja, igaz?
Szóval, mi van, ha megtesszük?
- Itt sem kellene lennem. - Örülök, hogy itt vagy.
Tegnap éjjel csak feküdtem az ágyon, és próbáltam kitalálni, hogy mi legyen.
Plédául, hogy mit jelentene az, ha te meg én együtt mennénk.
Miért gondolod, hogy mindig mindennek valami jelentése van?
Sosem találkoztam olyannal, aki nálad kétségbeesettebben keresett volna
mindenben valami jelentést.
Figyelj, ma este elindulok. Velem jössz?
Nem beszélhetek veled erről, mert én vagyok az ördög!
Ezt mondogatod, hogy te vagy az ördög! Mondok, valamit, nem te vagy az!
- És mi van, ha mégis? - Akkor is akarom, hogy velem gyere.
- Nem is! - De igen!
Először is, ha én volnék az ördög, nem akarnád, hogy veled menjek.
Másodszor pedig, ez nem csak rólunk szól.
- Ez másokat is érint. - De kedvellek, nem tehetek róla.
Tudom, hogy őrült vagy, és mindig mindent kielemzel,
és ez először meg is ijesztett, de... nem is tudom...
Okos vagy, és mindig jó barátom voltál.
És nagyon kedvellek.
Nézd, itt ez a lehetőség, hogy együtt elutazzunk,
és én tényleg nagyon szeretném, ha belevágnánk.
Én is szeretném.
Megtaláltam a lemezt.
Julie, nagyon sajnálom, hogy... ezt végig kellett hallgatnod.
Már az elején el kellett volna neked mondanom mindent.
Nem, az túl nehéz lett volna.
Hogy mondod meg valakinek, hogy éppen megpróbálod lenyúlni a pasiját?
Nem ez történt.
Istenem! Amikor kérdeztem, hogy szerinted van-e másik nő a képben,
fogalmam sem volt, hogy épp vele beszélek.
- Julie... - Jól csókol, ugye?
Én nem terveztem ezt meg.
Julie... annyira sajnálom!
Rohadtul nem érdekel a sajnálkozásod!
Sajnálod vagy sem, nem számít.
Csak egy hazudós kis kurva vagy.
Nem tudom, mit mondjak.
Nem akarom, hogy bármit is mondj, csak azt, hogy hagyj békén!
- Julie, nem megyek Bennel. - Komolyan mondtam. Tűnj el!
Úgy értem, nem utazom Bennel, hanem... Berlinbe megyek Noellal.
Én nem vagyok biztos abban, hogy Berlinbe mész Noellal.
- Tessék? - Elmondtam neki.
Hogy tehetted?
Beszélhetnék?
Szeretném visszakapni azt a jegyet. Gondolom, ez egyértelmű.
Csak azt remélem, hogy ez az év mégsem múlik el nyomtalanul,
remélem, hogy tanultam valamit.
Mikor idejöttem, senkit sem ismertem.
Még az a fiú is, akit követtem New York-ba, idegen volt.
Aztán kiderült, hogy épp ezért követtem őt New York-ba.
Itt vannak ezek az emberek, akikkel azelőtt sose találkoztam...
...és akik olyan fontosak lettek számomra.
És... nem is tudom...
Azt hiszem, tényleg igaz barátok lettünk.
Fogadok, hogy sokszor hallgat végig ilyesmit, igaz?
A kölykök az év végén arról siránkoznak, hogy mivé lettek a dolgok...
Még mindig gondolkodik rajta, hogy szintfelelős lesz?
Nem hiszem.
- Tényleg? - Igen.
Mármint, hogy jönnék én ahhoz, hogy bárkinek is tanácsod adjak?
Úgy, hogy maga már túlvan ezen.
Szóval... jövőre találkozunk?
Szia!
- Azt hittem, már elmentél. - El is mentem.
Elmentem, aztán visszajöttem.
- Miért? - Szerinted miért?
Ugye nem értem jöttél vissza?
De igen.
Vezettem, és próbáltam kitalálni valami nagyon jó indokot, hogy ha visszajövök,
akkor legyen valami, amivel megpróbállak majd meggyőzni.
Tudom, hogy ha te lettél volna a helyemben,
akkor tök jó dolgokat találtál volna ki,
valami nagy, jelentőségteljes szónoklatot.
De... nekem ez nem megy.
Csak annyit mondhatok, hogy kedvellek.
Már Harrisburgben voltam, mikor visszafordultam,
szóval, talán ebben mégis találsz valami jelentést.
- Ben... - Sosem akartam bántani Julie-t.
Nagyon bánt, hogy mennyire el lett cseszve ez az egész.
Ugyanakkor...
...nem tehetek arról, amit érzek.
Úgyhogy még egyszer, utoljára megkérdezem.
Eljönnél velem? Kérlek!
Mert már most tudom, hogy ez az út együtt sokkal jobb lenne.
Oké, figyelj, most hazamegyek.
Ott fogok várni tízig, ha nem jössz, semmi gond,
majd nyáron találkozunk, oké?
Nem hiszem el, hogy visszajöttél!
Tudom.
Aztán láttam meg, hogy Noel hagyott nekem egy csodálatos levelet.
Ezt írta:
"Kedves Felicity!
Hihetetlen, de mégis igaz,
hogy kilenc hónappal ezelőtt még nem is ismertelek.
És mostanra teljes bizonyossággal állíthatom,
hogy nincs olyan ember ezen a bolygón, aki nálad többet jelentene nekem.
Akármi történt közted és Ben között,
akármi történt közted és bárki között,
nem változtat semmit azon, ahogy irántad érzek.
Ezzel be is fejezem ezt a kissé dilis, de őszinte levelet,
és arra kérlek, komolyan fontold meg, használod-e, amit mellékelek.
Szeretettel: Noel"
Mikor hatéves voltam, volt egy hangyafarmom.
Néhány hónap múlva kinyitottam a tetejét, és úgy is hagytam.
Másnapra a farm üres volt. Minden hangya elment.
De a járataik ott maradtak.
Ahol hónapokon át éltek és dolgoztak, minden üresen állt.
Emlékszem, ahogy bámultam az üres farmot, és észrevettem egyetlen hangyát
aki még ott volt, és egy pici homokszemet cipelt.
Egy ideig néztem, ahogy elindul
a járatlabirintuson át, majd végül ő is kimászott.
Mindegy, szóval mikor már kint volt a füvön, egyszer csak megállt.
Esküszöm az égre, hogy azt próbálta eldönteni, merre is menjen.
Aztán egyszer csak elindult.
Szóval a helyzet az, hogy hoztam egy döntést.
Nem repülök haza egyedül.
Nem kellett választanom Ben és Noel között, de megtettem.
Hová megyünk?
Néhány hét múlva már otthon leszek, akkor küldök egy új kazettát.
Szeretettel: Felicity
Fordította: Etti simon_eszter@freemail.hu