Az előző részek tartalmából:
Csak... eszembe jutott a tavalyi hálaadás.
Mintha csak tegnap lett volna.
- Tényleg? - Igen.
Azt hiszem, a gyufát a kabátom zsebében felejtettem...
Ez Sherman professzor volt.
Rendben, kezdjük el az értékelést. Felicity?
Nem vagyok biztos benne, de talán hiányzik a perspektíva.
Nem mernék rá megesküdni, hogy ez a baj, de valami nem stimmel vele.
Igen, valami kétségkívül nem stimmel,
- de az nem a perspektíva. - Akkor az árnyékolás?
Talán. Vagy inkább az, hogy maga egy hazug manipulátor?
- Tessék? - Nem beszélve arról, hogy egy kis ribanc.
- Ez durva! - Bruce!
- Ezt nem érdemelted meg. - Tudom. El tudod ezt hinni?
Mit csinálsz?
Miért löktél el?
Ne haragudj, nem akartalak ellökni, csak...
- Részeg voltál. - Bizonytalan.
Azért, mert még mindig szerelmes vagy belém.
Kedves Sally!
Az álom azon a napon indult, mikor hálaadás volt.
Noel csókjával.
Olyan érzéseket kavart fel bennem, amiket eddig próbáltam elkerülni.
A szünidő utáni hétfőn alig tudtam a szemébe nézni.
- Szia! - Szia, hogy vagy?
Még mindig az iszonyú másnaposságot próbálom kiheverni.
Úgyszintén...
Figyelj, mondani szeretnék valamit arról, ami történt...
- A csókról. - Igen.
Hiba volt, hülye voltam és részeg, és nagyon megbántam.
- Bűnösnek érzem magam. - Én is.
Igen? Akkor jó.
Ami viszont Shermant illeti, elég nagy bajban vagyunk.
Igen tudom, de... gondolkodtam rajta,
ő tényleg profi, úgyhogy nem hiszem, hogy ellenünk fordítaná ezt a dolgot.
- Dehogynem fordítja! - Nem, nem fogja.
Nem fog rossz jegyet adni nekünk amiatt, ami hálaadáskor történt.
- Na jó, halottak vagyunk. - Halottak.
A hálaadás óta eltelt három hét hihetetlenül feszült volt,
és nemcsak a vizsgaidőszak miatt.
Nem engedi el Noelt.
Noel.
A csók. Az a csók nemcsak az alvásrendemet borította fel,
de hatalmas átokkal nehezedett a rajzórákra is.
- Felicity? - Bocsánat!
Figyeljen, kérem!
Szóval, el kell kezdenünk dolgozni a zárófeladaton.
A feladat, hogy készítsenek magukról két portrét.
Egyet arról, ahogy önmagukat látják,
a másikat pedig arról, hogy egy külső szemlélő milyennek láthatja magukat.
Aztán alkossanak párokat, és egymás portréit is készítsék el!
Legalább ötféle technikát szeretnék látni a munkákon
azok közül, amiket az elmúlt szemeszterben tanultunk.
Olyan arcot válasszanak, ami tetszik,
mert rengeteget kell majd nézegetniük.
Ha akarnak színeket használni, rendben van,
de ne vigyék túlzásba, fő az egyszerűség.
Gondolom, tükörre is szükségük lesz az önarckép elkészítéséhez.
- Szedjük össze az anyagokat, és... - Nagyon szeretném, ha együtt csinálnánk.
- Igen? - Vagyis, csak ha...
Nem, persze, én is szeretném.
Akkor jó.
- Helló! - Helló!
Noel és én... párban leszünk. Rendben van, ugye?
- Igen, persze. - Rendben.
És szeretnénk ha tudná, hogy annak, ami hálaadáskor történt,
semmi köze Davidhez.
Így igaz. A puncs volt az oka.
Én... megyek.
Van valami kérdése az órával kapcsolatban?
Nagyon tisztelem önt, mint tanárt, azt hiszem, ez nyilvánvaló.
Rengeteget tanultam öntől ebben a szemeszterben, és...
csak szeretném, ha az, ami történt
nem befolyásolná közöttünk a tanár-diák viszonyt.
Úgy teszek, mintha ezt meg sem hallottam volna.
- Rendben. - Csütörtökön találkozunk.
Fantsztikus! Igen, tudok vinni néhány mintát holnap délután.
Abszolút! Igen, uram.
Amennyit csak akar. Rendben.
- Ez az! - Mi van?
- Nem hiszem el! - Mi történt?
Ha emlékszel, osztogattam Ász-Mix mintákat hálaadáskor.
Igen.
Jelentkezett egy befeketető pasas, és úgy néz ki,
hogy teljesen rákattant.
Totál Ász-Mix fanatikus lett,
és értékesíteni szeretné étterem-hálózatoknak.
Istenem, ez nagyon jól hagzik!
- Gratulálok! - Köszönöm!
Este majd meghívlak egy italra az Epstein bárban.
- Játszol? - Igen, játszom.
Ez nagyszerű!
És muszáj, hogy elgyere, mert szétküldtem kb. egymillió szórólapot,
- talán eljön valami zeneguru is... - Ó, zeneguru!
- Helló! - Helló!
- Mi a baj? - Semmi.
Az amerikai irodalom vizsgám 48 óra múlva lesz,
és még hozzá se kezdtem tanulni.
Ezért csaptam be az ajtót.
És ezért fogom most újra becsapni.
Oké.
Azt hittem, az álmok megszűnnek egy idő után.
De nem. A helyzet az, hogy csak még erőteljesebbek lettek.
Annyira hiányoztál!
Az enyém volt először,
és ezt sohasem veheted el tőlem, bármennyire is szereted.
Én tanítottam meg őt igazából szeretkezni.
- Én vagyok a lelki társa. - Nem, én vagyok!
Mázli?
Mit keresel te itt?
Én a szexuális ambivalenciád és zavarodottságod metaforája vagyok.
- Jól vagy? - Igen, jól. Csak...
azon gondolkodtam, amit álmodtam. Semmi különös...
Nem, mondd el! Tudni szeretném, mit álmodtál.
Nem, nem, egyáltalán nem volt semmi értelme.
Nem is nagyon emlékszem a részletekre. Hülyeség volt.
Rettegek tőle, hogy lerajzoljam magam. Ülni egy tükör előtt,
és a saját pórusaidat tanulmányozni... Fuj!
Ezzel nem értek egyet. Lerajzolni téged,
én ezt nem igazán a "fuj" szóval jellemezném.
Mi van...? Mi van Rubyval?
Még mindig Los Angeles-ben van. Néhány hét múlva jön vissza.
De nincs nagyon oda Hollywoodért.
- Biztos hiányzik. - Igen.
Biztos voltam benne, hogy csak beképzeltem az egészet,
és Noel nem is küldött semmilyen jeleket. Csak képzelődtem...
De akkor történt valami.
Szerdán késő este rajzolás közben,
tartottunk egy kis tévészünetet.
Mindketten iszonyú kimerültek lehettünk, mert elaludtunk.
Mikor felébredtem, a nyakamon éreztem a leheletét,
és át is ölelt a karjaival.
És mi történt, mikor felébredtetek?
Semmi, én ébredtem fel előbb, ő pedig nem mondott semmit.
Nem tudom, hogy szándékos volt-e, mert utána megint rajzolni kezdtünk.
És mi történt a "senkivel sem akarok most randizni"-val?
Tudom. De amikor Davidnek mondtam, akkor úgy is gondoltam.
Tavaly megvolt rá a lehetőségem, hogy együtt legyek Noellal, és...
...ha csak még egyszer megtehetném, én...
Nem akarom újra elkövetni ugyanazt a hibát.
De ezek úgyis csak ábrándok.
Ruby és Noel között komoly a dolog?
Szerintem Noel kedveli. Vagyis, nem tudom. Úgy értem...
Nektek közös múltatok van,
és az teljesen más dolog.
Ráadásul hetek óta nincs is a városban.
- Ezt meg hogy érted? - Úgy, hogy szerinted mennyire lehet komoly?
Szerinted beszélnem kéne vele az álmokról?
Elég régóta kerülgetitek már egymást.
Nem bírtam tovább. Ott voltak ezek az álmok...
Az álmok, amikből félreérhetetlen következtetéseket lehetett levonni.
Oda kellett állnom Noel elé... és viselni a következményeket.
- Szia! - Ruby!
- De jó, hogy látlak! - Ja, igen.
Átszervezték a forgatási napjaimat,
úgyhogy vissza tudtam jönni a vizsgaidőszakra.
Gyere be! Noel épp zuhanyzik.
- Szomjas vagyok. Te nem? - Nem.
Oké, azt hiszem... tartok egy kis szünetet.
Jó, nekem is fáj már a kezem.
Elhiszed, hogy mindjárt karácsony van?
Esküszöm, olyan, mintha mostanában gyorsabban telne az idő.
Tudom. Hová lett az ősz?
Olyan, mintha a nyárból egyenesen a télbe ugrottunk volna.
Mi ez, karácsonyi ajándék? Micsoda előrelátás!
- Vagy ez az Elenáé? - Nem, az enyém.
Azta! Melyik tanárnál akarsz bevágódni?
Igazság szerint... talán Rubynak adom.
- Talán. - Hűha!
De még nem vagyok benne biztos. Nem tudom, mi a fenét csináljak.
Szerintem biztos nagyon fog neki tetszeni.
Nem tudom.
- Ez jobb? - Nagyon csinos.
És ez?
- Túlzás? - Nem.
Túlzás, nem?
De a palmtop nem túl személytelen?
Tudod, mindig panaszkodik, hogy mindent elfelejt, és a bátyám vett egy ilyet,
és azt mondta, hogy teljesen megváltoztatta az egész életét.
Ezért aztán én is akartam egyet, szóval...
- Mi a véleményed? - Noel, én...
Bármit válaszolhatsz, mert mindet visszacserélik a boltban.
- Nem mondhatom meg, mit adj Rubynak. - Csak a véleményedre vagyok kíváncsi.
Szerintem mindegyik klassz.
Jó, akkor azt mondd meg, hogy te melyiknek örülnél a legjobban.
Mi az? Mi a baj?
Lehet, hogy megmondanám, hogy mit adj Rubynak,
ha nem lennék a dologban személyesen is érdekelt.
Szeretnék megint veled lenni.
Nem tudom, mennyire komoly a dolog Ruby és közted,
vagy egyáltalán érdekellek-e még,
hacsak nem más érdekel.
Uramisten!
Ez most tényleg, mármint fizikailag...
Tudom, hogy szinte letaglóztalak...
Én... alig érzem a lábaimat.
Az időzítés nem a legjobb, amint látod.
Igen.
Kiskoromban láttam a tévében egy pasast,
...egy kaszkadőrt.
Motorral akart megcsinálni egy őrült ugrást
valami hatvan busz vagy nevetségesen sok valami fölött,
...megpróbálta, és nem sikerült.
A csontjainak kb. 80%-át eltörte az ötvenkilencedik busz tetején.
És emlékszem, hogy utána meginterjúvolták a kórházban.
Ott feküdt talpig gézben, hogy csak a szemei látszottak ki,
és megkérdezték tőle, megpróbálná-e újra, és ő azt mondta, hogy "Nem.".
"Miért nem?", kérdezték.
Azt mondta: "Mert az első alkalommal nem sikerült".
Tökéletes, amit válaszoltál,
és köszönöm, hogy te is őszinte voltál.
Furcsán érzem magam. Mintha visszacsévélték volna az időt.
Ne, lényeg, hogy mindketten jól érezzük magunkat.
Még csak most merészkedtünk ki a nagyvilágba.
Kétségkívül.
És most tovább tudunk lépni.
Add neki a karkötőt!
- Gondolod? - Én annak örülnék.
- Szia! - Helló!
Megtaláltam a meghívód a leveleim közt,
és úgy döntöttem, eljövök, és megnézem a műsorod,
és nagyon örülök, hogy így döntöttem, mert fantasztikus volt.
- Köszönöm! Köszi! - Eric Kidd vagyok.
Julie Emrick, de ezt már tudod a meghívóból.
A Pop Rock Records egyik vezetője vagyok.
- Még nem... - Szépen növekszünk.
Szerződésünk van jópár művésszel, és friss tehetségeket is támogatunk,
épp azon gondolkodtam vajon te készítettél-e már lemezt?
- Én? - Igen.
Nem. Magamnak ugyan készítettem néhány elég gázos kazettát.
A cuccot a barátaimtól kértem kölcsön,
olyan volt, mintha kutya ugatna a háttérben, de...
Nagyon szeretném meghallgatni!
Kutyaugatással meg mindennel. Talán el tudnám juttatni illetékes kezekbe.
- Viccelsz? - Ez halálosan komoly.
Meghívhatlak egy italra vagy valamire?
Nagyon szeretném, de sajnos vizsgaidőszak közepe van,
és most egyáltalán nem is kellene itt lennem, úgyhogy...
- Fantasztikus voltál! - Köszönöm.
Sean, ez itt Eric. Eric, ő Sean.
Légy hozzá kedves, mert egy lemezkiadónál dolgozik.
- Örvendek! - Én is.
Figyelj, akkor mi lenne, ha felhívnál?
Tényleg nagyon szeretném hallani azokat a szalagokat.
- Itt a névjegykártyám. - Köszönöm.
Nincs mit. Örülök, hogy találkoztunk.
- Kösz, hogy eljöttél! - Örültem.
Igen.
Uramisten, Pop Rock Records!
- Mi újság? - Noel a legklasszabb pasi!
Gwen, ő Felicity, a régi labortársam.
Felicity, ő pedig Gwen, az utódod.
Örülök, hogy találkozunk.
Gwen, nem akarod a házival folytatni? Egy perc, és ott vagyok.
- Megyek... szerzek... - Egy mérőpoharat?
Egy mérőpoharat.
- Egy kissé... lassúnak tűnik. - Nem túl gyors. Mi a baj?
- Noel most dobott ki. - Mióta jártatok együtt?
Megmondtam neki, hogy szeretnék újra vele lenni, de nemet mondott.
- Kedveli Rubyt. - Jaj, nagyon sajnálom!
Nem, nem kell. Elmondtam neki, mit érzek, ő meg hozott egy döntést.
Furcsa. Biztos ki kellene borulnom vagy ilyesmi, de...
...tiszteletben tartom a döntését.
- Amitől csak még jobban vágysz rá? - Pontosan.
- Szívás, hogy ez történik. - Az.
- Boldog karácsonyt! - Uramisten!
- Mi ez? - Nyisd ki!
- De én még nem vettem neked semmit. - Semmi baj!
Egy palmtop, pont ilyet szerettem volna!
Igen?
Totál szerveztelen vagyok, vagy szervezetlen... akármelyik is a jó.
Biztos, hogy tetszik? Mert megvan a blokk, vissza lehet vinni.
- Nem! Imádom! - Jó, vigyük vissza.
Ne, hagyd abba! Ez tökéletes!
- Komolyan? - Komolyan!
Te vagy a legédesebb!
Örülök, hogy tetszik!
Akkor tessék, légyszi üzemeld is be!
Beüzemelni? Szép húzás!
- Szia! - Helló!
- Nagyon jól nézel ki! - Köszönöm.
Valami különleges alkalom?
Nem, csak bedobtam a kazettát annak a lemezkiadós srácnak.
Kinek, Ericnek? Hogy ment?
Úgy tűnik, tényleg érdekli.
Ez nagyon jó hír! Kérsz egy szendvicset vagy valamit?
Nem, együtt ebédeltem vele az irodájában. Rendelt egy pizzát.
Tényleg?
Istenem, annyira izgatott vagyok!
Azon gondolkozik, hogy csinálunk egy amolyan demo megállapodást,
amikor azért fizetnek, hogy 3-4 dalt felvegyenek,
és ha tetsztik nekik, akkor lehet hogy leszerződnek velem.
De egyelőre nem írtál alá semmit, ugye?
Nem, miért?
Nem tudom. Valahogy rossz érzésem van ezzel a pasival kapcsolatban.
Tessék?
Hogy őszinte legyek, úgy tűnt, jobban érdekli, hogy ágynak döntsön,
mint hogy a karrieredet támogassa.
- Miről beszélsz? - Csak elmondom, amit láttam!
Nem hiszem el, hogy itt állok, hogy elmondjam neked, mi történt velem,
te meg csak arról tudsz beszélni, hogy szerinted ágynak akar dönteni?
Oké, ne haragudj! Talán tényleg tévedek.
Tudod... mikor te meséltél nekem arról az Ász-Mixes hülye befektetőről
én veled örültem.
Várjunk csak egy kicsit! Hülye Ász-Mix befektető?
Két partnere van a cégben, van egy lemezkiadójuk, a pasi rendben van.
- A pasi kissé simulékony, oké? - Nem is ismered!
Nem is kell ismernem. Találkoztam vele.
Azt hiszed, csak ezért, mert lány vagyok,
mindenki csak hanyatt akar dönteni, és semmi üzleti érzékem nincsen.
Oké, oké, csak bámulom az üres monitort, és totál be vagyok pánikolva!
Épp dogát próbálok írni egy olyan témáról, amiről fogalmam sincs,
úgyhogy légyszi befognátok végre?
- Jobb, ha én is megyek. - Ne... Julie! Ne már!
Remélem, nem akadtál ki nagyon azon, amit korábban mondtam.
Nem, dehogy. Ez volt a... legszebb dolog, amit valaha mondtál nekem.
Akkor jó.
Végül a karkötőt adtad oda Rubynak?
Nem, végül a palmtopot.
Tényleg? És hogy fogadta?
- Úgy tűnt, teszik neki. - Akkor jó.
- Na jó. - Hadd lássam!
Nem, olyan vagy a rajzomon, mint egy aranyos kis paradicsom.
A végére azt hiszem, sikerült lerajzolnom a szemeidet.
- Igen? - Igen.
- Kipróbálhatok valamit? - Mit?
- Bruce, az a fiú az óráról... - Igen! Tudod...
benne volt az álmomban valamelyik nap.
Nahát!
Mindegy, szóval mesélt nekem a technikájáról, hogy mielőtt rajzolsz,
közelről hosszan bele kell nézned annak a szemébe, akit rajzolsz,
...de nagyon sokáig.
Ja, gondolom mert a szem a lélek tükre.
Tudod, ezáltal megpróbálsz a mélyére látni annak, amit rajzolsz, vagy ilyesmi.
Azt mondja, ő akkor csinálja, ha leblokkol.
Először azt hittem, rám van kattanva, de aztán
találkoztam a barátnőjével, és rájöttem, hogy ez tényleg egy művészi technika.
- Szóval nem bánod? - Nem.
Oké, akkor gyere ide, és... nézzük egymást.
- Mi van? - Épp csókolózni akartatok, az van.
- Elena! - Semmi baj, csináljátok csak!
Nem akartunk csókolózni.
Részemről nincs ezzel gond, még akkor sem, ha nincs hálaadás.
A múlt éjszakai álmom volt az eddigi legnyugtalanítóbb.
Jaj, ne!
Annyira szerettem volna az a karkötőt!
- Én is. - Te is? Ez érdekes.
Ez a te ötleted volt?
Sally, ismered azt az érzést, amikor mész valahova, és vezetsz,
aztán nem emlékszel, végül hogy jutottál el oda, ahová mentél?
Most vizsgáztam le francia irodalomból,
és fogalmam sincs, mi volt a kérdés.
Hé, Roger Clemens, mi a probléma?
Semmi.
Én is tudom, milyen ez,
amikor keresztül akarsz hajítani a szobán egy szövegkiemelőt...
Amerikai irodalom.
Dolgok, amiket az egyetemen tanulsz.
Nem, ez a vizsgadolgozatom. Lehetetlen megcsinálni.
Nem, a vizsgadologozatok csak apró kellemetlenségek.
Fenttartani egy életvitelt, na az a lehetetlen.
Esküszöm, ha cserélhetnék veled, talán meg is tenném.
Nem, köszi. Pénzügyi gondjaid vannak?
Nem, nem, semmiség. Csak a kutatás és a fejlesztés nagyon sokba kerül.
De majd ha beüt az Ász-Mix, mert tudom, hogy be fog ütni, nem is kérdés,
majd visszagondolok életemnek erre a szakaszára, és röhögni fogok.
Hát, én már most röhögök, ha az életemnek erre a szakaszára gondolok.
- Miről szól a dolgozat? - A láthatatlan ember.
Mi? "Vizsgálja, és fejtse ki, hogy az amerikai társadalom ignorálja,
illetve elnyomja az afro-amerikaiakat".
Ja, ötezer szóban.
Semmi más nem jut eszembe, csak amikor az a fickó láthatatlan lesz,
és ez olyan, mint egy metafóra, tudod, mire gondolok.
- Metafóra? - Igen.
A pasi bemegy a városba talpig bepólyázva,
és mindenki azt mondja: "Hé, micsoda torzszülött!".
- H. G. Wells? - Igen.
Szóval azon gondolkodom, hogy néhányan ezt kábé így élhetik meg,
de fogalmam sincs... Tök idiótának érzem magam.
- Szerintem is idióta vagy. - Köszi!
- De nem azért, amire te gondolsz. - Sean, ne már, ez nem vicces!
Nem, tényleg nem vicces.
Tudod... Neked Ralph Ellisontól kellene "A láthatatlan ember"-t olvasnod.
Két "A láthatatlan ember" van?
Két ugyanolyan című könyv, Sean?
Ez annyira... hülyeség!
- Nem, ez egy metafóra, Ben. - Fogd be!
Tudod, mit? El se kellett volna mondanom!
Nem hiszem el, hogy rossz könyvet olvastam!
Csak hogy tudd, Eric Kidd odaadta a kazettát a társainak, és imádták!
Ki az az Eric Kidd?
Az a pasi, aki szerinted a bugyimba akar bejutni.
Szóval leszerződtetnek? Ez nagyon klassz!
Tudom. Eric még egy pasival akar egyeztetni,
de utána körvonalazzák a szerződést.
- Gratulálok! - Köszi. Hová mész?
A könyvesboltba.
Ne haragudj! Kicsit... túlzásba vittem a védelmezésedet.
- Lemezen lesznek a dalaim. - Jó kis móka lesz, nem?
Hé, ha netán szükséged lesz valakire, aki oboán játszik,
- én a gimis zenekarban... - Nem úgy gondoltam...
Nem, nem. Ugyan, felejtsd el, ez...
Az Ász-Mix befektető?
Nem is a befektető volt, hanem kiderült, hogy a titkára, vagy ilyesmi...
Szóval, kútba hullott az egész,
de ez nem is baj, mert a pasi azt akarta, hogy ruházzam át az összes jogot,
és ezt sosem tenném.
- Persze, hogy nem. - Nem.
- Sajnálom. - Én is. Nem érdekes.
Neked viszont gratulálok! Komolyan!
Köszi! Felhívom a szüleimet.
- Bocsi! - Semmi baj... szia!
Nem bámulom magam,
hanem önarcképet készítek az egyik órára.
Tudom, Noel mesélte. Van egy perced?
Igen, persze. Gyere csak be!
Olyan hülye krízishelyzetben érzem magam.
- A vizsgaidőszak miatt? - Nem, Noelról van szó.
Először nem is akartalak megkérdezni, mert korábban együtt jártatok.
Aztán rájöttem, hogy pont ezért kell téged megkérdeznem.
Istenem, ez is mutatja, milyen béna vagyok pasik terén.
Tudod, hogy van az a film, amiben szerepelek, ugye?
- Igen, ez tök jó! - Szerintem is.
Csak olyan, mintha nem is én lennék, de...
Szóval úgy néz ki, hogy kapok még úgynevezett napidíjat is,
és ez pluszpénz azon felül, amit egyébként is kapok, szóval...
arra gondoltam, veszek Noelnak egy jegyet.
Milyen jegyet? Repülőjegyet?
Igen, hogy vissza tudjon jönni velem Los Angeles-be.
A filmesek azt mondták, hogy még két hétig szükségük van rám,
ami tiszta hülyeség, mert csak ott ülök.
Azért kérdezlek meg, mert ez egy kissé extravagánsnak tűnik.
Szerinted kiakadna?
Nem is tudom...
Nem hiszem.
Ha a helyemben lennél, te odaadnád, ugye?
Ha a helyedben lennék...
Igen. De nem kell... megfogadnod a tanácsomat.
Tudom, de megfogadom.
Meg akartál csókolni vagy sem?
Mert tényleg úgy tűnt, hogy meg akartál.
- Tegnap este? - Noel!
Igen. Majdnem meg is csókoltalak, oké?
És mi van Rubyval?
Tudom. Istenem, feldobod nekem az őrület labdáját!
Újra velem akarsz lenni?
Nem választhattál volna ennél is rosszabb időpontot?
Nem én választottam,
csak azért mondtam el, mert azt hittem, jeleket küldesz nekem.
Talán küldtem is.
Oké, várjunk egy percet! Két dolog van:
először is, ez nem fair Rubyval szemben.
Másodszor: mi a válaszod?
Az, hogy teljesen szét vagyok esve.
Ruby és én csak most kezdünk el együtt járni,
többet volt távol, mint amennyit együtt tudtunk lenni,
nyilvánvaló, hogy nem jelent nekem annyit, amennyit te, nem is tud.
Aztán a motorkerékpár ugratós történetet is épphogy csak bedobtam,
és úgy is gondoltam.
Másrészről viszont az hiszem... szeretném újra megkockáztatni,
és megbízni magunkban... benned, újra.
Tényleg?
Szóval mi lett volna, ha Elena nem sétál be?
Igen, igen, odatettem volna egy hatalmas, nem részeg,
bűnös csókot az ajkaidra.
- Istenem, én vagyok Ruby SZF-je. - Én meg a pasija.
Azt mondtad, "azt hiszem".
Hogy csak azt hiszed, hogy szeretnéd újra megkockáztatni.
Igen. Nem tűnik túl határozottnak, nem igaz?
Akkor talán még gondolkodnunk kéne.
Igen, azt is csinálhatjuk.
A múlt éjjel nem álmodtam semmit. Sem Noelról, sem másról.
Ma volt a rajzvizsgánk.
Tele energiával és olyan kellemesen zsibongó érzéssel ébredtem,
amilyet a múlt évben éreztem utoljára,
telve izgalommal és reménnyel,
hogy Noel és én talán újra összejövünk.
- Újra össze fogtok jönni Noellal? - Tessék?
Végre találkoztam egy sráccal, aki nagyon tetszik nekem,
és akiben megbízhatok,
aztán jön ez a nevetséges filmes história,
azt sem, tudom, mit csinálok, és ott lakom ebben az ultramondern szállodában,
ahol egyfolytában fura és ijesztő alakok tanyáznak a hallban,
és az egészet csak azért tudom átvészelni,
mert Noel küldi nekem azokat a csomagokat.
Noel csomagokat küldött neked?
Igen... nagyon klassz kis csomagokat,
benne semmiségekkel, aranyos dolgokkal, mint a horoszkóp, játékok, cukorka,
és kártyákat is készített a számítógépen, ez most biztos nagyon hülyén is hangzik.
El sem tudom mondani, milyen sokat jelentett nekem...
Milyen sokat jelent nekem.
- Újra össze fogtok jönni Noellal? - Ruby...
Figyelj, lehet, hogy én vagyok bizonytalan,
de mikor odaadtam Noelnak a jegyet Los Angeles-be,
nagyon megilletődött, de...
olyan távolinak tűnt, és azt mondta, nem biztos, hogy tud jönni,
és nem is tudom, miért, de végül nem válaszolt.
De nem mondta, hogy miattam?
Nem, de mikor rólad beszél, vagy amikor telefonon beszéltek,
megváltozik a hangja. Nehéz elmagyarázni.
Tudom, hogy sokat voltatok együtt, mikor a rajz vizsgára készültetek.
A helyzet az... hogy nem versenyezhetek veled.
Tudom, hogy nem.
Persze, hogy kedvelem Noelt, vagyis...
De...
nem kell aggódnod miattam.
Akármilyen bonyolult is a dolog, de Noel és én csak barátok vagyunk.
- Tényleg? - Igen.
Istenem, pontosan ezt szerettem volna hallani!
Ugye tudod, hogy nem kell megtenned?
Szeretek gépelni, szóval...
Tudod, mit? Egész tisztességes munka.
- Komolyan? - Igen.
A puszta adrenalin segített megírni,
de én is egész jónak érzem.
- Mikor kell beadni? - Még van tizenöt perc.
Sima ügy. Oké. Rosszul írtad, hogy polarizál.
- Oké, oké. - Javítsam?
- Gyerünk! - Elszállt!
- Mi? - Vicceltem!
Ezt ne csináld!
Szia!
Sherman ki fog nyírni minket. Felkészültél?
Nem igazán.
Úgy értem, elérkeztünk tanulmányi karrierünk végéhez.
- Ruby bejött hozzám. - Elmondta a jegyet?
- Igen. - Értem.
Szerintem el kellene menned. Menj el Rubyval!
Mikor beszélt velem, volt valami a hangjában.
Olyan... aranyos volt, és sürgető. Ismerősen hangzott.
És rájöttem, hol hallottam már ezt korábban.
Magamtól... Tavaly, mikor Hanna megjelent,
és voltam az új barátnő, Hanna pedig a régi.
Szörnyű érzés volt.
Ez teljesen más helyzet.
Tényleg?
De azt hiszem... igazad van.
Elmegyek Rubyval.
Igen, én...
Csak azt mondhatom, hogy megértem. Persze, hogy megértem.
Oké, akkor koncentráljunk a munkára.
Első pár: Felicity Porter és Noel Crane.
Rendben, nézzük!
Nos... van itt egy pár probléma.
Néhányuk nyilvánvaló is,
de ezeken a gondolatteli, és gondosan kidolgozott munkákon
a pozitív dolgok messze ellensúlyozzák a negatívokat.
Ez a két munka nyilvánvalóan két olyan embertől származik,
akik valóban látják egymást, akik érzik...
Szóval úgy néz ki, Sherman mégsem tiport sárba minket.
Az a helyzet, hogy... megdöbbentően kedves volt.
Elnézést!
Csak szerettem volna megköszönni az osztályzatot és a kritikát.
Nagyon nagylelkű volt.
Csak a művet kritizáltam, nem pedig a művészt.
Ruby egy nappal korábban visszrepült a forgatásra.
Noel holnap este repül utána,
ugyanakkor, amikor én visszarepülök Palo Alto-ba.
Én a Kennedy repülőtérről, Noel pedig a La Gurdia-ról.
- Ezt vidd el te, oké? - Biztos?
Igen, én majd megyek a következővel.
- A Kennedy repülőtérre. - Rendben.
Köszönöm!
Akkor...
Boldog karácsonyt!
Neked is.
Fordította: Etti simon_eszter@freemail.hu