Време е, Бека, време да спреш
с този смешен бизнес и да се върнеш в училище
с тези тъпотии и да се върнеш в училище
-Не, няма да го направя.
-Има още много, малка госпожичке,
за да бъдеш артист.
От това просто да си променяш съзнанието
Ежедневно.
-Което е причината да пиша.
-Колко страници имаш?
Наближавам триста.
-Мразя те.
-Ако ще правя това нещо,
ми доведи момчето, което е написало тъпата книга.
-Да направя какво? -Господи мрази всички ни.
Обожавам я, човек.
-Превръщат го в мюзикъл на бродуей
-Ти пишеш сценария, аз пиша музиката и текста.
Нека направим шибан мастърпийс.
-Поздравления.
Успяхте да стигнете до следващия кръг.
Ще ти дам една от дългите бавни бани с език на татко...
[върти език]
-Мъжете са врага.
Аз препоръчвам използването на клетка за оная работа...
-Офелия ще ми е толкова ядосана.
-Правехме секс за пръв път от години,
и това е първото нещо, което ти минава през главата?
- Е, как е шибаната зона за забавление?
- Е, как беше шибаната зона за забавление?
-Имаше я тази една майка--
-Имаше една майка...
-Направи ли нещо с нея? -Не!
- Този крив бастун ми е познат отнякъде.
[Стенене от лаптопа]
- Това ли е, което си мисля? - Разбира се.
Имаш ли нещо против да погледна?
- Разбира се. За мен ще е чест.
Какво правиш? -Изучавам ти лицето.
Какво правиш? -Изучавам лицето ти.
За истината.
Наистина!
Мразиш го.
-Това не е истина.
Защо го казваш?
Не. Не,не,не.
-Мога да го видя по лицето ти.
- Срещна ли се с мен Бека? Мога да мразя
За милион други неща точно сега.
за милион други неща точно сега.
-Лол. Мерси.
-Уоъ. Мерси.
-Уоу. Мерси.
-Перфектно ли е?
Не, не е.
Но първите опити рядко са перфектни, миличка.
-Окей. Е, какви са бележките ти?
-Окей, това е, което аз бих направил.
Бих взел този текст и бих го пъхнал в чекмеджето--
Не е нужно да е истинско чекмедже,
Трябва да е виртуално--
Може да е виртуално--
И след това ще изляза тази вечер и празнувам раждането му.
И след това излиза тази вечер и празнува своето раждане.
Ще надигна бутилка алкохол или две.
Ще се присъединя към теб.
Ще се присъединя.
И след това, на сутринта,
Трябва да махнеш написаното и да го забравиш.
Трябва да махнеш текста и да го забравиш.
И след това започваш следващият.
- Следващият. - Да.
- Следващият? - Да.
- Е, що за бележка е това?
- Голям?
- Голяма?
- Така, че това е катастрофа. - Не, не е--
Не, не цялото. Не цялото.
-Дори не мислиш, че съм писател, нали?
- Бека, мисля, че ще станеш писател, ако продължаваш да пишеш.
-Мисля,че си писател, ако продължаваш да пишеш, Бека.
-Писател ли съм?
-Ами, знам, че като те видях да четеш страниците си тук
В кафе къщата, аз бях... бях горд от теб.
В кафенето, аз бях... бях горд с теб.
-Видял си ме?
- Да. Да, промъкнах се.
и след това излязох обратно навън незабелязан.
и след това обратно навън незабелязан.
-Помолих те да не идваш.
-Знам, но не го мислеше наистина.
-Напротив, мислех го.
-Е, не си ли тайно трогната, че ми пука достатъчно
-Е, не си ли тайно трогната, че ми пука достатъчно,
,за да не се подчиня на желанията ти?
за да не се подчиня на желанията ти?
- Благодаря за градивната критика, татко.
- Благодаря за разрушителната критика, татко.
-Следва продължение, миличка.
Само по една страница.
Аз съм задник.
[оптимистична музика]
♪
- [мънкане]
[почуква ритмично]
Оу.
Ау.
Хей. -Хей, Чарли.
-Какво става?
Защо не ми връщаш обажданията?
Защо не ми връщаш обажданията,
съобщенията ми? -Да, ами, мисля,
че наистина направих голяма крачка назад,
и проявих неуважение към мен.
и проявих неуважение към моята женственотия...
-Твоята..чакай
-Твоята... чакай, твоята какво?
Не знам... Твоята... твоята... "sheness"
Не знам... Твоята... твоята... женственотия?
Не знам какво по дяволите е това.
Аз.Не знам какво по дяволите е това.
Не знам какво е това, да еба.
Не знам какво по дяволите е това.
Това.. това има ли връзка с "Домакинята Хана"?
Защото съжалявам,
Хайде де, ти също си била в забавачницата, нали?
Имам предвид, ако някой, знаеш, ти направи предложение
за фунийка сладолед в ада, не би ли го взела?
- Знаеш, че би го направила.
Знаеш ли какво казвам?
- Уау. Неговата гледна точка не го оправдава.
- Ох, благодаря. - Какъв червей.
- Съжаляваш?
- Съжалявам?
- Моля?
- Да, трябва шибан мръсник.
- Да, трябва да съжаляваш шибан мръсник.
- Да, трябва да молиш шибан мръсник.
- ОК, коя е тя,
И защо се държи така гадно с мен?
- Е, това е Офелия Робинс.
-о, това е Офелия, авторката.
- О, това е Офелия, авторката.
Аз.. хей, поздравления.
'щото сте създали култ към себе си
С тези книги там, нали?
Аз съм Чарли Рънкъл, бивш член на UTK.
Приятно ми е да се запознаем.
- Как смееш да ми предлагаш болните си израстъци?
- Тя е много враждебна.
- [прочиства си гърлото]
Ами, аз просто..не може да се виждаме повече, Чарли.
Ами, аз просто... Не може да се виждаме повече, Чарли.
-Защо? -Защо?
Ти не уважаваш тази жена
Отново и отново всеки път.
Имаше своя шанс. Пропиля го.
Махай се. - Добре,чакай.
Махай се. - Добре, чакай.
Не знам коя по дяволите си ти,госпожичке,окей,
Не знам коя по дяволите си ти, госпожичке, окей,
но ти нямаш работа
но не ти влиза в работата
да ми казваш какво да правя, как смееш
да ми казваш какво да правя... - Kак смееш
да ми повишаваш тон?
Обзалагам се ,че си и от онези мъже,
Обзалагам се, че си и от онези мъже,
които биха ударили жена.
- Не!
Имам предвид, докато тя го иска.
Имам предвид, освен ако тя не го иска.
Защото знаеш има жени
които понякога искат да бъдат, знаеш,
леко напляскани сега и отново.
Някои дори им харесва да ги пляскат по гърдите
по малко... - Уф, Боже, Марси, той е нещо
повече от чудовище което някога съм си представяла.
Да се прибираме. - Дори ти поиска веднъж.
- Недей! - Ти също ме попита!
- Недей! - Ти също поиска!
Марси! Марси!
Ще ти се обадя.
- Исусе!
Трябва да си променя графика.
[пише]
Как е следващия хит на Бродуей, приятел?
Все още ли е уйски, трева и зевон?
Все още ли е уйски, трева и Зевон?
- Почти. Само удръж плешивите си коне.
- На път си да пропуснеш крайния срок, знаеш ли го?
Стю и Атикъс очакваха черновата преди седмица.
- Знам много добре, но знаеш бях зает,
разкарай ги.
Не ми помагаш.
- Съжалявам.
- Исусе.
Как го чувстваш? Добро ли е?
- Майната ти, как мога да знам?
Все пак се опитвам да пиша мюзикъл.
Просто пишеш няколко страници, и тогава някой
внезапно прекъсва песента,
не трябва да ме е грижа за тази част.
Печелиш!
- Харесвам мюзиклите.
- Наистина?
Откога?
- Постановка в гимназията на "Момчета и кукли"
Времето на младините ми.
- [подсмихва се]
- За първи път проникнах с пръст в момиче.
На бала по повод завършването. - Аххх.
- Ханк, тя беше невероятно суха.
Мисля, че я нараних.
Тя плачеше.
- Ох.
Подобна сладникава историята за съзряването на малкия Рънкъл
може да ви накара да поискате да забиете нож в пишката си.
- Готово!
Хо - хо - хо!
Уху-ху-хууу!
[пуска музика]
Къде ми е тревата?
- Ние сме. - Е, не може ли
- Свършихме я. - Е, не може ли
Наистина ли пиячка, трева и Уорън Зийвън?
Наистина да имаме уйски, трева и Уорън Зийвън?
Без тревата.
Знам.
Ще грабна малко на връщане.
Правя копия и доставям на ръка.
Ще направя копия и ще ги доставя на ръка
За Атикъс и Стю.
на Атикъс и Стю.
Да, защото това просто е типът
Да, защото това просто е начинът
на просто устроения лакей, какъвто си.
на просто устроения лакей, какъвто си ти.
Оу, оу... Ханк?
Карън е тук и не изглежда никак щастлива.
Ам.. нещо ново?
Хееей!
Аз изчезвам, пичове и пички.
Аз изчезвам, кучки.
Какво и каза?
Какво й каза?
Тя какво каза, че съм казал?
Тя каза, че си казал, че това е пълен боклук.
И че тя трябва да го изхвърли и да почне отначало.
Това не е каквото и казах...
Точно така.
Защо би направил такова нещо?
Защо толкова рязко?
Защо искаш да нараниш чувствата и?
Не исках. Нямах това намерение.
Тя започна първа.
И не е нужно да го изхвърля.
И тя наистина трябва да го изхвърли.
И да започне отначало.
Това е добър урок за начинаещ автор.
Разбираш ли, да си прочисти главата.
Тя е много по-напред от мен на тази възраст.
О, да, добре. А ти каза ли и това?
О, да, добре. А ти каза ли й това?
Не, нямах никакъв шанс.
Тя изчезна в ледено мълчание.
Точно както майка си. Наследила го е от теб.
Много ефективно. Винаги работи.
Тя си тръгна ядосана
защото ти не знаеш как да говориш с нея.
Мисля, че знам как да говоря с дъщера си, Карън.
Не мисля, че знаеш. Защото ако знаеше,
Тя не би трябвало сега да е толкова депресирана.
Тя нямаше сега да е толкова депресирана.
Тя говореше за отиване в юридическо училище.
Наистина? Невероятно.
Наистина? Страхотно.
- Това е страхотно? - Да.
Това е страхотно? Да.
Защото ако мога да говоря с нея не като писател,
тогава тя не би била писател.
Защо? Защото има място
само за един писател в това семейство.
О, наричаш ни семейство. Млъкни.
Не, защото хората, които не са писатели
не трябва да са писатели, Карън.
Има ли смисъл в това? Не разбирам.
Това, което не разбирам, е как можеш да бъдеш толкова суров.
Това, което не разбирам, е как можеш да бъдеш толкова рязък.
И то към някой, когото обичаш.
Можеш да си спестиш тази помия
за тогава, когато се върнеш към преподаването.
О, кой се предполага да е суров сега?
О, кой се предполага да е рязък сега?
О, кой е подъл и рязък сега?
Това е! Изчезваш с гневно мълчание.
Това е! Ледено мълчание.
Това е! Изчезна в ледено мълчание.
Трябва да съм аз.
Срещал ли си тази Офелия?
О, тя е абсолютно ненормална.
Знам. Тя ме шамароса.
Ти мислиш, че това е лощо?
Ти мислиш, че това е лошо?
Тя ми сложи шибана куроклетка.
Какво е куроклетка?
Обхваща ти кура, когато е отпуснат.
Дами, стига сте дрънкали.
Нищо не каза за сценария.
Чел ли си го?
Да.
Добре. Какво мислиш?
Той... Беше...
Типично твой.
Какво значи това мама му стара?
Малко е мрачно, Ханк.
Мрачно го правя аз. Това е за каквото ме нае.
Това е бродуейски мюзикъл, Ханк.
Това е рок опера, и е точно по книгата,
което е каквото Атикус искаше.
и това е което Атикус искаше.
Благодаря на всички за присъствието.
За съжаление, след малко тръгвам.
Ще летя до Лондон.
Ще се срещнем с Еди Неро и сър Боб Гелдоф.
Ще обсъждаме организирането на този голям благотворителен концерт.
Нали знаеш -
Като стана дума за помощ,
Това е пълна катастрофа.
Какво? Това е боклук , Ханк.
Това е шибана каша.
Това е
Това е ташак.
- Да, така е.
Ханк, съжалявам. Иска още работа.
Да, наистина трябва
да поработим здраво над това.
За какво по дяволите говорите?
Това е рок опера в духа на моята книга.
точно каквото искаше.
Аз дори не харесвам шибаната книга.
- Аз дори не харесвам шибаната книга.
Ти каза, че я харесваш.
- Ти каза, че я харесваш.
Спомняш ли си? На летящия ти бардак?
Да, спомням си, но когато го казах
аз не я бях чел. - Значи си излъгал?
- Не бих го нарекъл така.
Хареса ми заглавието.
Беше поразително.
Заглавията значат много за мен,
но когато опре до четене на шибаната книга
Боже, толкова е депресиращо.
Направо като по Дикенс, но не в добрия смисъл.
Работническата класа иска да си тръгне
от бродуеския театър чувствайки се както се чувства
когато си тръгват от мой концерт.
когато си тръгва от мой концерт.
С болки в ушите? Щастливи, ободрени, вдъхновени,
за предпочитане малко загорял.
за предпочитане и малко нъдървени.
Да, добре, това е много забавно.
Защото не съм много надървен точно сега.
Само малко склонен да убива.
Ханк, ще трябва да изгориш тази чернова.
Просто забрави всичко това.
Замаскирай го като креативен неуспех.
Но когато станеш утре,
взимаш чиста страница,
слагаш я в машината ти,
и започваш нова,
с една идея по-близък тон до филма.
Можеш ли да го направиш?
Иначе Аарон Соркин изразява интерес
да работи с Атикус.
Чух, че е доста добър? Така ли е?
Най-добрият в бизнеса е!
Просто го попитай.
И е голям почитател на работата ти.
Както аз съм на неговата.
Това са глупости.
Знаеш ли защо, Ханк?
Не, защо?
Защото не можеш да се справиш с истината.
[смях]
Това е тооолкова хубаво!
[неясно тракане]
[Рок музика]
♪
Мислиш ли, че Ханк ще е способен да изкара свястна чернова
от гъза си? -Разбира се, със сигурност!
Виж, това е просто... негов си процес, Стю.
Носи нещо като предпазни гащи,
от които може да изскочи нещо в правилния момент.
Това е класическа "стръв и захапка", това е всичко.
- Правилно, правилно.
И кога някога той ще направи точно това?
- Знаеш ли какво? Достатъчно за Ханк.
Виж, трябва да ти призная нещо.
- Виж, виж Рънкъл, знам, че си разорен.
Но няма да ти заема никакви пари.
Не се дръж като шибан просяк. Непристойно е.
- Стю, не ти искам шибаните пари.
- Ох, добре. Яко.
Тогава какво?
- Спах с Марси по- предната вечер.
- [кашля]
Направил си го?
Ти куче шибано.
Сега ревнувам.
Е, браво брато. Удари тук.
- Стю, все още съм влюбен в нея.
- Аз също. - Та какво ще правим?
- Е, не те знам какво ще правиш,
но съм готов да ти напиша чек
на момента. - Какво?
Току що каза, че никога няма да ми дадеш...
- Няма да ти заема и шибан цент,
но ще ти платя, за да не преследваш повече Марси.
Та колко искаш?
Кажи едно число.
- Не ти искам...
Колко си готов да платиш?
- Бих дал цялото си богатство
ако това означава, че мога да върна тази сладко- кисела
малка откачалка обратно в живота ми.
малка факла обратно в живота ми.
- Сериозно?
Стю, това е лудост.
- Не, не, не. Не е свършило, докато не е свършило.
Нека по- добрият спечели,
и под "по- добър" имам предвид по- богатия
и най- обсебен.
- Добре, как предлагаш да минем през
препятствието Офелия, а?
Изглежда е решила да блокира пишките ни
на всяка крачка.
- Бихме могли да я убием. - Мислиш ли?
- Е, просто въпрос на пари.
Не познавам някой,
но вероятно познавам някой познава някой.
но вероятно познавам някой който познава някой.
- Солиден план, но може би малко краен.
Знаеш ли, може би първо трябва да говорим с Марси.
- Прав си Рънкъл.
И ако познавам, моята любима малка мацка,
обзалагам се, че ще ми духа напушена.
[свири рок музика]
- [дрънкане]
Ханк Муди.
Не сме се виждали дълго време.
- Работеше.
- Добре. Така да се чува.
- Да, добре е, но имаш много работа с него, госпожо.
След уйкенда ни в Ню Йорк,
Написах чернова за онова
което правя с Аткъс.
- Това е което правя.
- Как върви?
- Харесвам го. Другите не толкова.
Те...
наричат го спонтанен творчески аборт.
- Боже, не! - Да.
- Това не начина да се говори за нашата любов, скъпи.
- Не е. Исках да те помоля,
ако имаш време да го прочетеш,
да ми кажеш забележките ти.
Не знам, ако си муза
или нещо такова, ще го оценя.
- Разбира се, ще го направя.
Но само ако можеш да понесеш истината.
Не, не използвай тази фраза.
- О.К.
- Добре.
Вземи си питие. Ще го прочета.
- Благодаря. - Поплувай.
- Това... това звучи много отпускащо.
- Да. Или...
Може да правим секс.
Изглеждаш твърде меланхоличен.
- О, мила!
- О, миличкият!
Бедничкия ми.
Може би трябва да комбинираме двете.
[рок музика]
♪
- [подсвиркване]
- Къде е той?
Кажи. - Седни.
Марси, моля те.
- Не искам да сядам Стю.
Просто искам да ми дадеш тревата ми,
за да мога да се прибера и дома и да се напуша.
- Сядай Марси. Просто ни чуй.
- Мамка му, знаех си, че това е шибана постановка.
- Загрижени сме за теб.
- Откакто познаваш Офелия се държиш смахнато.
- Вижте, знам, че присъствието й е малко повече от необходимото...
- Ах!
- Но сърцето и е на мястото си.
И мамка му, тя говори истината.
- Марси, жената ме окова в клетка за чепове.
- Заслужи си го Стю.
Предаде нашата любов.
- Така е, и ще съжалявам завинаги,
Но кога ще мога да сваля проклетото нещо?
- Все още ли го носиш? - Да.
Опитвам се да докажа, че съм достоен
за любовта на тази жена. - Не те ли боли?
- Мъчително!
Носиш ли ключа Марси?
- Не. - Само Офелия има
и тя единствено ще реши кога да го свали.
- Това е абсурдно!
Все още съм влюбен в теб Марси.
- Все още съм влюбен в теб.
- Да, но ние имаме дете.
- Вярно е, но аз съм в състояние да се грижа по- добре за теб,
финансово и сексуално,
знам какво си мислиш
през цялото време.
Имам предвид, О.К.,
Погледни билярдната маса там.
Виж, знам, че си мислиш
"може би бихме изиграли Джоди Фостър като обвиняема."
- Марси, заедно се забавлявахме толкова много.
Игрите ни в спалнята бяха възхитителни.
- Това е то.
Намирам това за възмутително.
Но това доказва, че все още си някъде там.
- Тръгвам си. - Чакай.
- Остани Марси. - Едно питие, едно питие.
Едно питие. - Едно питие, едно питие.
Просто ни чуй, като братя.
- Ябълково мартини за начало?
- Какво мислиш? Мразиш го, мразиш го.
Мога да кажа, че го мразиш. Няма проблем.
- Не го мразя.
- И това ме депресира напълно,
но би могла...
- Не го мразя.
- Може отново да правим секс в басейна.
И може би ще се почувствам малко по- добре.
Какво мислиш?
- Какво мисля аз?
Много е мрачна.
- Мрачна. Забавна.
Забавно- мрачна. - Мхм.
- И наистина се опитвам да разбера, какво си опитал да направиш
що се отнася до...
Наистина правиш нещо различно с него.
Разбирам това.
- Но...
Но...
Няма сърце.
И ако има едно нещо
което знам за теб, Ханк Муди,
то е, че имаш огромно...
Сърце.
[смее се]
Мисля, че вкарваш малко позьорщина.
- Ууу. - Знаеш, че опитахме
да покажем на света че няма да пишеш
някакъв натруфен мюзикъл за Бродуей.
И смятам, че в процеса на писане
може би си забравил че това все още е история
за момче срещнало момиче.
Знаеш ли? Просто е.
- Мисля, че го разбрах. Наистина, разбрах го.
Всеки може да бъде циничен, Ханк.
Осмели се да бъдеш оптимист.
- [въздишки]
Както и да е. Знаеш всичко е една голяма кармична олелия.
- Знаеш ли го?
- 'щото дъщеря ми,
просто написа първия си роман,
и аз бях адски загрижен за нея.
- Трябва да си наистина нежен
с това малко момиче, Ханк.
Божичко, родителите ми,
Нараниха ме тежко преди време.
Все още ме боли.
- За какво. Какво се случи?
- Знаеш ли "Голямото жълто такси"?
- Не. - От Джони Мичъл?
- Не. - От Джони Мичъл.
- Не, не знам никаква песен на Джони Мичъл.
- Не? Нищичко?
- Какво изобщо знае един себе уважаващ се човек?
♪не ви...
♪не винаги изглежда че разбирате
♪че не знаете какво имате
♪докато не си отиде
♪ paved paradise and put up a parking lot ♪
[двамата пеят]
♪
Свирех тази песен
на глупавите събирания на църквата.
- Мхм.
- Бях обсебена с Джони Мичъл
в тинейджърските ми години.
Исках да бъда дамата на каньона където съм израснала.
- Аз също.
- Имаме толкова общи неща.
И така, събрах се с едно готино момче
което свиреше на китара.
Упражнявахме се всеки ден след училище.
И накрая дойде големият ден.
Изпълнихме с нашите малки сърца,
И знаеш, той забрави няколко акорда,
аз забравих няколко думи,
гласът ми пропадна, и... - Мммххммм.
- Но хората ръкопляскаха.
Бях толкова развълнувана. - Ааах!
Те ни обичаха. - Да.
- И когато потърсих родителите ми,
и разбира се, всичко което майка ми имаше да каже
беше, че съм изглеждала като уличница.
- А баща ми каза,
"не се отказвай от работата си, хлапе".
- Мм. - Красиво, нали?
Както и да е, цялата работа не беше напразно.
Загубих девствеността си с този китарист.
- Ахх. - Да.
Мисля, че това се превърна в тенденция.
- Мхм? - Мхм.
Мммм.
♪
♪ I heard that screen door slam ♪
♪ and a big yellow taxi
♪ took away my old man
- Браво! - Браво!
- Ха. Яжте ми пръчката, кучки.
Да.
- Марси.
- О, Боже.
- Толкова съм разочарована от теб.
Имам предвид, не съм изненадана.
Пътят към промяната е дълъг,
и осеян с неравности.
- О.К. това като цяло няма смисъл.
Ти не го покриваш с неравности.
Покриваш над неравностите.
- Разбира се има смисъл.
Третата ми книга. "Manis за обществото"
М-е-н-И-с (игра на думи от penis и manIs - б.пр.)
- Закачливо заглавие. И коварно.
- А ти написал си нещо, което променя животи,
малка, жалка маймуно?
Марси, да си вървим. Ще те закарам до вас.
- Чакай, секунда Офелия.
Как разбра къде съм в момента?
- Проследих айфона ти.
- О.К., това е... какво?
Това е шибанярски странно.
- Не е толкова странно. Искам да кажа, виждала съм те
- Не е толкова странно. Искам да кажа, виждала съм те,
проверявах електронната ти поща, "харесванията", няколко пъти,
и се случи да съм много добра в разпознаване на натиснатите клавиши.
Паролата ти е характерна
и отвратителна, знаеш го,
направих го, когато осъзнах, че имаме проблем
много по- голям, отколкото съм си представяла.
- Т-т-ти се шегуваш. Това не...
- Ох, "обичам големия, дебел, чеп на мъжа ми" като една дума.
Да, това е. Трябва да си толкова горд.
- Да, гордея се, а на теб все още ти пука.
- Мързеше ме да я сменя!
- Да, добре, така или иначе,
съм загрижен. - И ми прилоша.
- Марси, готова ли си да се прибереш у дома?
Може да прекараш нощта у дома.
- О.К., знаеш ли какво?
Мисля, че трябва да оставиш Марси
сама да реши
къде иска да изкара вечерта.
- Знаеш ли, аз също съм съгласен.
- Трябва да то припомня, Стю,
- Трябва да ти припомня, Стю,
че държа ключа за клетката за чепа ти.
- Носиш ли го с теб?
Незабавно ще ти напиша чек.
- Това просто е абсурдно.
Виж, Марси, знаеш ли? Не се тревожи.
Ще се погрижим да се прибереш у дома.
- Ще сложиш ръцете си върху нея ли?
Искаш да стане по- лошо от вчера ли?
Малка мазна морска видра?
- И какво ще направиш?
Ще ми удариш шамар отново, така ли,
пред всички?
[писъци]
[бръмчене на тейзър]
- Жено, ти си шибана откачалка!
[бръмчене на тейзър]
- Боже мой! Офелия!
Какво по дяволите ти става?
- Какво? Добре е. Само ги зашеметих.
Марси, всяка жена трябва да има една от тези играчки.
Напълно неутрализира предимството в теглото и ръста.
Ще ти взема една. Да вървим.
- Не, човеко.
Това е прекалено шибано- откачено. Просто си върви.
Махай се от тук. Отивай си.
- Марси.
Ще съжаляваш за това.
Ще съжаляваш за това!
- Исусе! Добре ли си?
Как се чувстваш?
- Цялата маса е мокра.
- Отвратително! Напикал си се в гащите Чарли.
- Какво? Не!
Кой ми напика панталоните?
[рок музика]
♪
- Уау. Не те смятах за унищожител на книги.
- Какво друго да правя?
Пълен боклук е.
- Може би ще е добре да сложиш още един на кладата.
♪... каква е твоята история? - Какво е това?
- Пиесата която написах за Атикъс.
Очевидно, не е толкова добра.
Не я харесаха много.
- Наистина? - Дааа.
- Наистина? - Да.
Случва се и на нас, лъвовете в литературата.
- Как се чувстваш?
- Сякаш съм с единия крак в затвора.
- Мога да си представя.
- Знаеш ли, може би ще го прочетеш заради мен
и да кажеш какво е мнението ти?
- Защо ще искаш моето мнение?
Аз не съм писател.
- Бека, ти написа скапания роман.
Знаеш ли колко е удивително това?
Никой на твоята възраст не прави това.
Прекалено са заети да пишат SMS-и,
да туйтват и пишат във facebook
И имат чувство, че това е целия живот.
- Не искат да работят.
- Начин да критикуваш цяло поколение, тате.
- Благодаря ти.
- Съжалявам, че се ядоса
- Знаеш ли, съжалявам, че се ядоса
преди да мога да ти кажа забележките ми?
Знаеш ли какво наистина ми хареса в работата ти?
е връзката между дъщерята
Връзката между дъщеря
и бащата- задник
Имам предвид, очевидно си проявила много творчество,
но чувството за мен е много автентично.
И мисля, че ако му предадеш плът,
може да стане новела.
- Мислиш ли? - Мисля го.
Също съжалявам, че си тръгна
мислейки си, че не мисля че си специална,
Бека, защото го мисля.
Мисля, че си специална.
И се надявам, че няма да запишеш юридическо образование
'щото не смятам, че това си ти.
И аз... аз не смятам, че света се нуждае от още един адвокат.
- Не съм сигурен, че се нуждае от друг писател.
- Не съм сигурна, че се нуждае и от друг писател.
- Да, може би е така, но ако правиш
- Да, може би е така. Но знаеш ли, ако правиш
това което си родена да правиш, тогава това е добре.
Знаеш ли?
Знаеш, нали?
- Предполагам. - Да.
Някой може да бъде циничен.
Всеки може да бъде циничен.
Осмели се да бъдеш оптимист.
- Кой си ти, точно сега?
- Просто твоя баща- задник. Кой друг?
- О.К.
Ще помисля какво ще правя после.
В същото време ще прочета това.
Но татко, ще бъда брутална със заключенията ми.
Мисля, че имаш нужда от малко помощ за да усетиш младото поколение.
- Майната му на младото поколение.
Просто те харесвам.
♪какво се случва в мислите ти
♪каква е историята която си оставил зад теб?
♪и сега си никъде
♪какво ще направиш?
♪докато светът изглежда твърде малък