- Hur länge har du känt till om mig? - Du och jag måste komma överens.
Adalind vill ge nyckeln till min bror. Ta den, jag litar på dig över familjen.
Du och jag kommer ha så skoj.
- Jag har blivit invigd. - Välkommen i klubben.
Det här ska utplåna den intensiva åtrån och återställa den emotionella balansen.
- Funkar det? - Jag vet inte.
Jag hoppas att Juliette blir bra, nu ger jag henne lite andrum.
Jag vill bara att du får veta sanningen.
"Nu kan vi se, med vackra barnögon, viskade han."
Min...bror. Lonnie.
Han var den snällaste ni kan tänka er.
Han ställde alltid upp. I alla väder.
Och jag...saknar honom.
Så mycket.
Det är inte rättvist.
Det kanske inte känns så, men du är jätteduktig, Molly.
Vill du tala till gruppen?
Jag heter Andre.
Min fru, Suzie, dog av skelettcancer.
Hon led så mycket att...
Hon var godhjärtad.
Hon ställde alltid upp för andra.
Hon var en mycket bättre människa än jag har varit.
Det har krävt alla mina krafter för att fortsätta utan henne, och...
...vissa dagar...är värre än andra.
Det här är en sån dag.
Jag gissar på Sydafrika.
Du har ett gott öra. De flesta gissar på australiensare och börjar imitera.
Du är långt hemifrån.
Ja, jag kom hit i affärer.
Och för att komma iväg.
Det lät som din fru var en underbar person.
Hon var lätt att prata med. Precis som du.
Jag känner likadant.
Om dig, inte om mig själv.
Jag vet vad du menade.
Jag...måste gå.
Jag har långt att gå.
Jag kan ge dig skjuts, om du vill.
Förlåt, glöm att jag frågade.
- Nej, det var omtänksamt. - Men du känner inte mig...
Jag vet att du fortfarande älskar din fru.
Och att saknaden gör det svårt för dig att sova inatt.
Samma problem som jag har med min bror.
Ja...det är inte lätt.
Jag skulle gärna vilja prata lite mer.
Vem där?
Det var det här jag inte ville.
Jag vet. Låt det bara komma.
Jag vill inte gråta mer.
Men jag vill att du gör det.
Aj! Vad gjorde du med mig? Herregud!
Det svider!
Jag kan inte se nånting.
Det var bättre. Det är vad jag vill se.
Vad gjorde du med mig?
Hjälp mig, nån!
Jag kan inte se! Snälla, hjälp mig!
www.SweSUB.nu - För bättre texter
Text: skorpan666 © SSG - SweSUB Group
- Är du säker på vad du såg? - Ja då, han är en Hexenbiest.
En hane är tekniskt sett en Zauberbiest, men kunglighet?
- Det är nåt som inte stämmer. - Ja, poliskommissarien är en-
-Hexenbiest, är av kunglig börd och väckte Juliette med en kyss.
Vänta nu. Vet vi vilka föräldrarna är?
- Inte jag. - Inte jag heller.
Ta reda på det. För om en är kunglig och en är Hexenbiest.
Då accepteras han inte i den kungliga familjen.
Därav intresset i dig. Med dig så förbättras hans förhandlingsläge.
Därför fick du tillbaka nyckeln.
- Men vems sida står han på? - Och hur många sidor har han?
Han har i alla fall stora planer.
Vill nån ha mer...
Jag tolkar det som ett "ja".
Tack, Monroe.
- Familjedispyt? - Vet ej.
Vi har en död person under en bokhylla.
Hyresgästen heter Molly Fisk, hon kom inte till jobbet imorse.
Hon jobbar med antagningsnämnden. En kollega var orolig eftersom Mollys-
-bror dödades nyligen av ett rattfyllo.
Inget inbrott. Dörren var olåst när vi kom.
Kaffekoppar, ett med läppstift. Vi hoppas på fingeravtrycken.
- Nån har betett sig illa. - Vi har en mobiltelefon.
Då kanske vi kan ta reda på vem som var här igår.
18:00 var hon på sorgemöte i kyrkan.
Okej, då lyfter vi på den.
Ett, två, tre, lyft.
Hennes ansikte är rätt blåslaget.
Kläderna ser hela ut, det var kanske inget sexuellt.
Hon kan ju ha vält den över sig själv.
Besökaren kan ha gått innan det hände.
- Det är nåt med ögonen. - Hon blev kanske slagen.
- Ögonen är verkligen röda. - Notera det till rättsläkaren.
Så, ska vi lägga mord på hyllan?
Blånader på handlederna. Nån kanske höll fast henne.
Vi kollar upp det där sorgemötet.
Det är Molly och hennes bror Lonnie.
- Vilken tid gick hon igår? - Mötet var slut 19:30.
Efteråt bjöds det på kaffe och kakor.
- Jag fattar inte att hon är död. - Stannade hon efter mötet?
Ja, hon pratade med en ny medlem.
Han presenterade sig som Andre. Det var hans första möte med oss.
De kom bra överens och de gick nog tillsammans.
- Fick ni efternamnet? - Vi frågar aldrig.
- Minns du nåt om honom? - Hans brytning.
Australiensisk eller sydafrikansk.
Burkhardt.
Vi kan vara där om en halvtimme. Bra.
Rättsläkaren har nåt åt oss.
Tack.
WIEN, ÖSTERRIKE
- Fraulein Schade. - Frau Pech.
- Jag har hört så mycket om er. - Jag kan säga detsamma.
Jag kände din mor väl. Det var en stor förlust för oss alla.
- Tack. - Sen vad Grimmen utsatte dig för.
- Du vet. - Jag visste innan du öppnade dörren.
Jag visste inte att det var så uppenbart.
Det är det för mig.
Och jag förnimmer nåt annat?
- Jag är gravid. - Verkligen?
Vem är den olycklige?
Det är där det blir intressant.
Det är en av två möjliga, och de råkar vara bröder.
Eller halvbröder om vi ska vara noga.
Bär du på kunglighet?
Förstår du vad det barnet blir värt?
Jag hoppades att du kunde hjälpa till med det.
O ja, det vore en ära.
Hon kvävdes. Strupen krossades.
Jag vet inte om det orsakades av våld. Det intressanta är ögonen.
- Hon var blind. - Va?
Men hon hade ju körkort.
Hon blev nog det nyligen. Titta på hennes ögon.
- Det ser ut som sand. - Titta i mikroskopet.
- Vad är det? - En parasit.
I Kenya studerade jag tropiska sjukdomar i tre år.
Symptomen påminner om flodblindhet, skillnaden är-
-att de parasiterna överförs med flugbett genom huden.
Den här infektionen verkar överföras via direktkontakt.
Rundmaskarna verkar har varit i dvala och aktiverades av tårarna.
Hur fick hon det i Portland?
Om hon inte kom tillbaka från Afrika nyligen, så vet jag inte.
Parasiterna dör när värdkroppen dör.
Det enda jag med säkerhet vet är att ynglen fortfarande är yngel.
Jag kan inte se!
Varför gör du så här?!
Kelly?
Jag vet att du är vaken, Kelly.
Kelly! Jag glömde mina nycklar.
Hjälp mig.
Hjälp mig, Casey!
Vem har du där inne?! Kelly?!
Låt henne vara! Jag kan inte se.
Kelly?
Kelly!
- Vad har hänt? - Jag kan inte se.
- Vem gjorde det här? - Det var han.
Vem?!
Och hon har inte besökt Afrika?
Det var allt, tack.
- Så hon var aldrig i Afrika? - Inte närmare än Wyoming.
Smittskyddsinstitutet har inga fall i USA, då den smittbärande flugan inte finns här.
Nu har vi i alla fall en här. Men det är knappast en vanlig fluga.
Här är fantombilden baserad på sorgerådgivarens vittnesmål.
Griffin.
Var?
Vi är på väg.
Han har slagit till igen, men nu lever offret.
- Juliette. - Vad gav ni mig?
Jag kan visa ingredienserna. Vad har du för problem?
- Finns det några biverkningar? - Eventuellt. Vad är det du känner?
Det är mer vad jag ser och hör.
- Vill du berätta om det? - Det är inte ett spöke, men-
-den försvinner när jag tittar på den. Jag hoppas att det beror på drycken.
Jag vill inte bli tokigare än jag är.
Vill du att jag kommer ut till huset?
Ja, det vore jättebra. Jag... vill inte vara ensam just nu.
- Förklara vad som hände din syster. - Vår mamma dog för två veckor sen.
Jag hade glömt mina nycklar och Kelly öppnade inte. Jag hörde henne gråta,-
-jag sprang till dörren på baksidan. Hon låg ner och gnuggade ögonen.
- Såg du till honom? - Han kan ha varit i huset.
Jag såg en bil köra iväg, men inte vem som körde.
- Kan du beskriva bilen? - Den var gammal, med fenor.
Kanske en Cadillac. Röd och vit.
Det bör vara årsmodell 59 eller 60 om jag har ordning på klassikerna.
- Vet du var hon var tidigare idag? - Ja, hon var på ett sorgemöte.
Kan jag få åka till sjukhuset nu?
- Åk du. - Tack.
Jag har nåt ni nog vill se där inne.
Tillvägagångssättet är identiskt.
Han väljer sårbara kvinnor. Men varför förblinda dem?
- För att undvika identifiering? - Varför? Det är inget sexuellt.
- Han måste ta nåt ifrån dem. - Utöver synen?
Jag efterlyser bilen.
Rättsläkaren får titta på ögonen, så vi vet att det rör sig om samma sak.
Det började med att jag kom hem,-
-jag stängde och låste och plötsligt så var golvet borta.
Ett stort svart hål. Sen började jag se och höra saker. Och jag hittar inte på.
Jag tror dig. Hörde du vad rösterna sa?
En. Den sa - "Jag vill bara att du får veta sanningen".
- Vems var rösten? - Det gick så fort.
Och här borta såg jag en hukande figur.
- Vad gjorde den? - Skrämde skiten ur mig.
Det förstår jag.
- Får jag fråga dig en sak? - Självklart.
Vad är det för kryddbutik du har?
Jag säljer alternativ medicin för det som traditionell medicin inte rår på.
- Som det jag hade? - Ja.
- Och det jag har nu? - Vi får ta reda på vad det är.
- Och sen? - Sen kan jag...
Hör du det där?
Nej. Var kommer det ifrån?
Den är bakom dig.
Titta! Där är den!
Såg du? Den var ju där!
Jag är ledsen. Är den borta?
Såg du den inte?
Jag håller på att bli galen.
Du har fel. Du måste tro mig.
Juliette?
- Vad gör du här? - Du ville ha mig här.
Nej, det vill jag inte.
Du måste gå.
Jag försöker.
Det här är över.
Det måste vara över.
- Kyss mig som du gjorde förr. - Nej.
Nej!
Det här är riktigt äckligt.
- Hej. - Hej.
- Ledsen att jag är sen. - Vi har nog hittat nåt.
Den kallas Jinnamuru Xunte.
Vad är det för nåt den här gången?
"Jag lämnade London 16 april, 1905. Den 20 maj var jag framme i Kenya.
Det var här jag stötte på ett av den mörka kontinentens värsta Wesen.
Det tog mig två veckor att fånga besten som terroriserat byborna.
Han förblindar de oskuldsfulla och frossar i tårarna som en narkoman.
Byborna kallar honom för-
-Jinnamuru Xunte, - "ond ande som stjäl tårar".
Vilket är ironiskt, då han var församlingens präst."
Okej... Syndabekännelser?
Skuldkänsla, synd, samvetskval.
Det är perfekt för tårar.
Ett smörgåsbord av sorg för en Jinnamuru Xunte.
"När jag avlägsnade hans hjärna-
-så upptäckte jag att den var svullen, svart och full av vidriga, röda maskar."
Vill nån ta över?
Jag tar det.
"Jinnamuru Xunte återvänder ofta-
-offren och familjerna för de lättillgängliga tårarna."
Så han återvänder till offrens familjer för de sörjandes tårar.
- Jag besökte det andra offret. - Är det samma sak?
Definitivt, med skillnaden att det här offret lever, så även parasiten.
Minns du maskarna du såg i mikroskopet?
De växer sig större och större.
- Vi måste prata med din syster. - Hon har precis fått lugnande.
Hon har haft så ont under natten. Bara hon inte blir av med synen.
- Sa hon nåt om han som gjorde det? - Nej, men hon har skrikit hans namn.
"Andre."
- Beskrev hon honom? - Han hade en brytning.
Hon är svag för killar med brytning.
- Hur gjorde han det här? - Det vet vi när vi hittar honom.
Casey!
Kelly, är du...
Herregud, jag behöver en läkare!
Det svider!
Gud vad det svider!
Casey! Casey! Hjälp mig!
Griffin.
Var? Vi är på väg.
De har hittat bilen vid Santa Lucia high school.
Bilen står där, ingen har varit i närheten av den sen vi kom.
Sorgemötet är på första våningen.
Två man tar baksidan, en tar bilen.
Mötet verkar vara slut.
Killen som kom ut liknar honom.
Det är han!
Ur vägen, ur vägen!
Jag tar trapporna.
- Jag går en trappa upp. - Jag tar den här vägen.
Jag har honom!
Sluta! Sätt ner den!
Händerna på huvudet och ner på knä.
Så ja.
Skärp dig.
Nej!
Nick, vad hände?
Han förblindade mig!
Han hoppade ut genom fönstret.
Polisman skadad och gärningsman på flykt!
- Vi tar dig till sjukhuset. - Nej, ring Monroe istället.
Nu svider det rätt ordentligt!
Vad fan håller du på med?!
Ut med dig!
Han borde ha varit här nu.
- Han borde ha varit här nu! - Vad vidrigt. Maskarna har-
-hullingar som håller dem kvar i ögat.
Är det verkligen rätt bok?
Jösses! Vad ska vi göra?
Jag vet inte.
Jag ska hitta nåt.
Jag var hos Juliette igår kväll.
Hon har nån sorts hallucinationer.
- Av det vi gav henne? - Jag antar det.
Nick, det här är illa... Fruktansvärt, rent av.
Vi har kommit fram till att maskarna har hullingar som hakar fast i ögat...
- Monroe! - Det är bättre att han får veta.
Det skulle jag vilja. Nja, kanske inte.
Vi måste hålla hans ögon öppna. Ljuset gör maskarna långsamma.
Öppna ögonen.
Ser du nåt?
Nej.
Rosalee.
Hur visste du att det var jag?
Jag vet inte. Jag visste bara.
Vi måste få ljus i ögonen.
Tar du lampan?
Jag vill att du tittar hitåt.
Jag beklagar att det hände, men vi ska göra allt vi kan.
Vi kommer från sjukhuset. Det sista offret hade inga ögon kvar.
Herregud.
Rosalee har nog hittat nåt.
Va? Hur kan du veta vad...? - Hank, Monroe, kan ni komma?
Det går att bota.
Men vi måste ta ut ett öga. - Kallar du det för att "bota"?
Inte Nicks öga. Jinnamuru Xuntens öga.
Det är som ett vaccin. Vi behöver hans antikroppar. Därför är inte han blind.
Okej, men...
...hur ska vi ta ut ett av hans ögon?
Med en sked.
- Det där känns nog. - Ska han vara vid liv?
Ja, och i hans riktiga skepnad.
Hur lång tid har vi på oss innan de har käkat klart?
De kommande timmarna är kritiska, sen är det för sent.
Du får ligga ner och stirra in i ljuset.
Bara så kan vi bromsa ner det.
Är det han?
- Ja, det är han. - Vänta lite.
Hej, hur är det med Nick?
Vi måste hitta den jäveln. Och fort.
Han har tillskansat sig en bil. Jag ringer när jag fått napp.
Han har stulit en bil.
Va?
- Det här funkar bara med hans öga. - Ja, men vi måste ju förbereda oss.
- Säg att du har nåt. - Vi hittade bilen vid Quimby.
- Gärningsmannen? - Vi letar efter honom.
Hank. - Leta vidare.
Jag vet var han är.
Han dumpade bilen vid Quimby.
- Hörde du det? - Ja.
Kelly bor bara två kvarter därifrån.
Och böckerna beskrev att den återvände till offrens familjer.
- Han struntade i första offrets familj. - Hon hade ingen familj. Det har Kelly.
Systern, - Casey. - Och hon är ensam.
- Visst, men du får stanna här. - Nej, bara jag vet hur han låter.
Nick måste följa med. Ta med det här. När vi har ögat, har vi-
-bara minuter på oss att blanda och applicera det på Nicks ögon.
Nej! Nej!
Släpp mig!
Nej!
Nick, du och Rosalee väntar i bilen.
Hör du vad jag säger? Stanna här.
Om han är därinne så får du täcka baksidan. Går det bra?
Det funkar.
Nej!
Han är i huset.
Nej! Hjälp!
Casey? Det är inspektör Griffin.
Hjälp! Snälla, hjälp mig!
Det är bra nu, Casey.
Nej!
- Vad gör du? - Jag går in.
Casey! Det är inspektör Griffin.
Tack, gode Gud. Han var här.
Stanna här. Jag ska ta honom.
Gå försiktigt.
Monroe?
Trappsteg.
Monroe.
Här är jag.
- Han tog bakvägen. Såg du honom? - Nej. Är du säker?
I så fall missade jag honom.
Nick!
Hämta Hank. Gå!
Sluta! Jag är med poliserna.
Jag är med poliserna.
Allt ordnar sig ska du se.
Han är uppe på vinden!
Håll ut, Nick!
- Här uppe! - Nick!
- Han har honom. - Fort, ta ögat.
Herregud. Herregud!
- Det sitter fast! - Skynda dig!
Försiktig.
Bra. Sätt honom här. - Sked.
Tro mig, Nick. Det här vill du inte se.
Nu sätter jag det här över dina ögon, det kommer att svida lite.
Jag vet, men låt det verka.
Nu har jag fått nog.
Vad fan vill du?
Nick?
Okej, det var den sista.
Jag fattar inte hur, men du missade inte en enda.
De där små, röda maskarna kanske gjorde lite nytta ändå.
Text: skorpan666 © SSG - SweSUB Group
www.SweSUB.nu - För bättre texter