Avem o problemă...
Am fost însărcinat cu misiunea de a găsi un spion.
Deci asta urmăreşte spionul? Va fi factorul decisiv
în terminarea acestui război.
Când acest război se va termina, tu, prietene,
vom sta în spatele tejghelei şi vom servi hot dog prostovanilor cu tricouri hawaiiene.
Mi-ai făcut ceva. Am plantat o sondă.
Spionul dă planul colonelului Weaver duşmanului.
Ştiau că venim! Am căzut în cursă.
A fi masacraţi făcea parte din plan?
Baterii!
De ce nu vin? Ce aşteaptă?
Pe Godot.
M-A-M-I-I-A-S-O.
Ce literă urmează? "N".
Martie, aprilie, mai, iunie, iulie,
august, septembrie, octombrie, "n" Noiembrie.
Cine te urmăreşte?
Baterii. Minunat. Ţine.
Încearcă asta, Einstein. Caut un cuvânt...
Primele două indică un mascul
primele trei o femeie, primele patru un mare bărbat
întregul cuvânt, o mare femeie. Care e cuvântul?
Complicat... Matt?
Dacă aş fi vrut să merg la şcoală aş fi stat acasă.
Mi-a făcut plăcere să vorbim.
M-am prins.
Heroină.
Da, este prea uşor.
Credeam că acele capete de balon au pus o plasă
de protecţie în jurul Charlestonului.
De aceea Dumnezeu a făcut oameni ca tine, Craze, să nu gândească.
Ceea ce încerc să spun e că dacă au făcut-o,
de ce e necesar pentru Mason
să ne facă practic să trăim aici?
Are dreptate. Ce crezi că se va întâmpla
când vom fi invadaţi în timp ce acei nemernici
prăjesc cârnăciori în unitate?
Cu toţii ne vom arde.
Nu risc nimic. Cred că profesorul se înşeală.
Capetele de peşte nu vin. Ba vin.
Dacă faci o plasă de ţânţari de mărimea Texasului ce se întâmplă?
Unul întotdeauna trece. De aceea suntem aici.
Vin. Dacă nu azi, mâine, dacă nu mâine, poimâine.
Şi când vor veni, voi prăji o coadă de peşte.
Micuţule, ce ai pentru mine?
Doar ceea ce este mai bun. Da?
Da.
Ţi-am adus nişte chifle cu scorţişoară. Chifle cu scorţişoară?
Cafea.
În regulă!
Într-o zi vei fi un hoţ pe cinste.
Mulţumesc.
Arată ca Frankenstein.
Măcar merge fără cârje.
Credeam că va fi mai fericit.
Eu sunt mai fericit.
Tu ce faci, Maggie?
A fost o zi lungă.
Se pare că ziua mea de abia începe.
Hal!
Spun că în afara celor din armată, sunt cam 4 oameni
care ştiu cum funcţionează acest loc.
Ce te îngrijorează?
Ce mă îngrijorează?
Mă îngrijorez să găsesc pe cineva suficient de puternic
să le facă faţă, dacă se întâmplă ceva cu mine.
Oricare din persoanele pe care le iei în considerare pot face faţă
dacă cumva eşti suspendat sau faci vreun infarct,
nu cred că trebuie să ne facem griji.
În ultimii doi ani am fost răpit, torturat,
împuşcat, implantat cu un vierme ocular.
Săptămâna trecută aproape am fost făcut praf de un copil cu ham
şi contaminat de un reactor nuclear.
Cred că putem lua în considerare că ceva o să se întâmple, nu?
Dan...
Tom.
Am crezut că voi avea raportul lui Anthony despre investigaţie
la mine pe birou de ieri.
Am vorbit cu el de dimineaţă. Le vei avea la sfârşitul zilei.
Mulţumesc.
Jeanne? Vom fi gata până la lăsarea serii?
8:00, nu?
Decât dacă lumea iese de pe axe.
Vom fi gata.
Când aţi venit cu această idee, nu prea eram sigur de asta.
Acum înţeleg ce faci.
Copacul vieţii... Copacul vieţii.
Copacul libertăţii.
Da... Copacul Libertăţii. Îmi place asta.
Asta e bine.
Continuaţi.
S-ar putea să trebuiască să fac un discurs. Voi avea nevoie de un fel de discurs.
Ţine. Sunt nişte şabloane, dar îţi oferă ceva pe care să lucrezi.
Unde te duci? În tufişuri.
Craze?
Ia-ţi haina de zăpadă.
Bine.
Este destul de bătrână pentru a-ţi fi bunică, copile.
Am auzit asta. Nu vorbeam cu tine.
Mai lasă-l pe puşti, Pope,
este probabil cel mai interesant lucru pe care l-a văzut.
Este adevărat? În mare.
Omule, asta e trist.
Stai jos, copile.
Calea e liberă
Craze?
Ce se întâmplă?
Ceea ce se întâmplă este că vesta stupidă ţi-a salvat viaţa.
Hai, trebuie să mergem. Pope...
Să mergem! Pope, nu pot vedea!
Nu mişca. Vin imediat.
Nu mă lăsa. Craze, ai căzut pe o armătură.
Este în spatele capului tău. Nu poţi simţi asta?
Nu... Mă voi duce după ajutor.
Bine? Mă întorc imediat, aşa că, nu mişca.
Tector! Du-te!
Am nevoie de un ferăstrău.
Ce se întâmplă? S-a tras în perimetru, Tom.
Cât este de rău? Nu sunt sigur.
Pare să fie în sectorul de nord.
A Doua Mass este acolo. Ben, Matt.
Poate fi o echipă avansată, poate fi o sondă.
Sau poate este ofensiva Esphenilor contra Skitterilor rebeli
de care am fost averzizaţi.
Trebuie să mă duc acolo. Dle preşedinte, dvs fiind acolo,
nu va schimba nimic până ne dăm seama cu cine avem de a face.
Vei fi aici, nu? Unde altundeva aş fi?
Atunci, nu ai nevoie de mine.
Bine...
L-ai văzut pe fratele tău? A venit să schimbe bateriile.
Ce avem? Fantome. Mult foc.
Copii cu ham? Nu ştim.
Cât de mulţi? Cel puţin şase, poate şi mai mulţi.
Cu mine, Tom!
Acoperă-mă!
Dan, te rog, spune-mi că nu este un om.
Ce naiba?
De unde este? Nu ştiu. Dar dacă e ceva real...
poate fi o forţă de expediţie
sau pot fi nişte nebuni
care au dat năvală în depozitul de armament.
Ar trebui să încercăm să vorbim cu ei,
să le dăm de veste că suntem în aceeaşi tabără.
Are dreptate.
Dacă erau interesaţi în a vorbi,
ne-ar fi abordat înainte să ne atace.
Uite, nu ne putem permite
să avem aceste lupte acum,
nu cu invadatorii Esfenii care stau deasupra capetelor noastre.
Nu-mi place ideea.
Nici mie.
Ben!
Dacă vine cineva după acest tip, îi vrem în viaţă!
Da, dle!
Tec? Tu eşti?
Nu. Este doar puştiul, Craze.
Hai. Vino aici. Am nevoie de ajutorul tău.
Vreau să-i ţii capul, bine?
Foarte ferm, dar blajin, bine?
Dă-i părul înapoi.
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Atunci de ce te-ai oprit?!
Vrei să taci două secunde
şi să mă laşi să fac asta?
Doar trage-l!
Nu te mai mişca!
Bine.
N-o face.
Mămică.
Înnebunesc.
Anne?
Anne, bună. Ce s-a întâmplat?
Sunt bine.
Cum erai "bine" şi noaptea trecută? Anne...
Vorbeşte-mi. Ce se întâmplă?
Vreau să te ajut.
Încercam să-i iau sânge.
A spus: "n-o face" şi şi-a tras piciorul.
Apoi, când i-am examinat sângele la microscop,
a spus "mămică."
Şi apoi s-a întors
şi stătea acolo în pat...
Şi se uita la mine, Lourdes.
Doar uitându-se la mine.
De ce-i iei sânge?
Este ceva neregulă cu ea?
Nu este normal, Lourdes.
Orice ar fi, orice s-ar întâmpla cu ea,
nu este normal!
Bine. Te cred.
Doar încerc să ajut.
Mi-ai văzut fiul?
Este vis-a-vis cu Pope.
Matt?!
Tată?!
Stai unde eşti!
Mă ocup eu, profesore.
Ce ai?
Biblioteca. Sus în partea dreaptă.
Eşti sigur? Da.
Am văzut lumina. Este aici.
Acolo aş fi.
Cu ce ne confruntăm, profesore?
Nu sunt sigur...fiinţe umane.
Ce au împotriva noastră?
Este o întrebare de 64 milioane de dolari.
Medevacs au intrat.
Sectorul vestic raportează: două Humvees se mişcă
peste podul râului Cooper.
Bine.
Dacă este aici, şi-a pierdut cursa spre casă.
Eşti pregătit?
Suntem oameni!
Nu mai trage!
Vrem să vorbim!
Mă poţi auzi?!
S-a zis cu vorba.
Ea...
Ea este în viaţă.
Nu-i putem pune întrebări dacă este moartă.
Curva a împuşcat-o pe Craze.
Împuşcând-o nu va schimba asta, fiule.
Eşti sigur că aşa va funcţiona?
Ţine-o nemişcată, bine?
Da. Nu-i distrage atenţia, copile.
S-ar putea să-ţi taie degetele.
Am avut un câine când eram copil.
Putea face atât de multe trucuri.
Am pus o delicatesă pe nasul ei
şi a stat aşa cam 5 minute.
Putea să şi zâmbească.
Avea cel mai frumos zâmbet.
Care era numele ei?
Annabel.
Sună...regal.
Da.
Da, aşa a fost.
Până i-au cedat picioarele din spate
şi a început să se uşureze prin toată casa.
Apoi, într-o zi... nu a mai vrut să mănânce.
Este o poveste ce ridică moralul, Craze.
Taci. Încerc să-mi spun ideea aici.
Şi care este?
Ideea este că...
Timpul ei venise, ştii?
Timpul pentru ce?
Pope ştie.
Te vom scoate de aici.
Nu te voi lăsa să mori în această văgăună?
Promit.
Continuă să tai.
Nu ştiam că te-ai întors.
Anulează-mi întâlnirile de după-amiază.
Tom, îţi pot vorbi?
Îmi pare rău, Lourdes.
Chiar nu am timp acum.
Este vorba de Anne.
Mulţumesc.
Am găsit-o în laborator cu Alexis de dimineaţă.
Făcea nişte analize de sânge la copil.
Suntem îngrijoraţi pentru Alexis?
Nu. Anne.
Nu este într-o stare bună, Tom.
Cred că este posibil
să sufere de depresie post traumatică,
poate chiar psihoză.
Crede că acel copil vorbeşte cu ea şi că se ridică
şi că se comportă în modalităţi în care nu este posibil
pentru un copil de 3 săptămâni.
Apreciez că-mi spui.
Tom.
Am făcut toate testele de rutină pe Alexis când s-a născut.
Au fost normale.
Nu este nimic cu ea.
Anne a vorbit cu tine despre asta?
Unde mergi?
Plec.
Nu înţeleg.
Maggie...
Dumnezeule!
Ce se întâmplă cu tine?!
Mai ţii minte cum m-ai acuzat
că ţin ceva,
că ţin secrete de tine?
Aveam dreptate, nu?
Aceste vise pe care le am, nu sunt vise.
M-am dus s-o văd pe Karen.
Mi-a implantat ceva.
Mă controlează... sau parte din mine.
Tot ceea ce ştiu este
că am fost să o văd.
Bine.
Deci...scoatem insecta.
Este prea târziu pentru asta, Maggie.
Nu, nu este prea târziu. Mergem la infirmerie.
Maggie, vrei să asculţi Am vorbit cu Anne!
Doar ascultă ce am de spus! Sunt fiul preşedintelui.
Am acces la informaţii
şi Karen doreşte informaţii.
Avem o cârtiţă.
Înţelegi ce spun?
Hal, nu eşti tu cârtiţa!
Şi dacă crezi că te las acolo unde este şi Karen,
eşti nebun.
Trebuie să mă duc.
Bine.
În orice relaţie în care am mai fost
s-a sfârşit exact aşa.
S-a întâmplat ceva ce nu mi-a convenit
şi m-am enervat şi am plecat.
Dar nu şi de data asta.
Nu renunţ la tine, Hal Mason.
Nu îmi pasă ce ţi-a făcut acea căţea,
sau ce te-a pus să faci.
O vom repara, bine?
Mă auzi?
N-o voi lăsa să învingă.
Îmi pare rău.
Pentru ce?
Pentru că am fost un nesimţit.
Slujba asta înseamnă cam 25 de ore pe zi, 8 zile pe săptămână
şi din cauza asta nu cred că am observat
preţul pe care îl are pentru noi.
Invazia asta mi-a fost până peste cap,
am fost... mai mult decât preocupat.
Am fost neglijent şi îmi pare rău.
Ai ştiut în ceea ce te bagi
când ai acceptat slujba.
Lourdes a venit să mă vadă.
Ascultă, nu trebuie să treci prin aşa ceva singură,
orice ar fi.
Suntem amândoi implicaţi.
Ştiu că nu prea mi-am făcut datoria,
dar asta se va schimba.
De acum înainte, voi fi lângă tine.
Cred că nu ştii despre ce vorbeşti, Tom.
Bine, ai dreptate.
De ce nu îmi spui ce se întâmplă cu tine?
Nu îţi va plăcea.
Voi fi deschis.
Nu cred că ea este om.
Armătura a trecut prin apropierea
arterei cerebrale medii.
Acea culoare neagră de aici este sânge
deoarece artera a fost ruptă,
iar ea are o hemoragie.
De asta nu poate vedea?
Nu.
Lobul occipital de aici controlează vederea.
Iar armătura a trecut prin asta şi s-a oprit aici,
ratând lobul occipital, care se află în faţă.
De asta nu poate vorbi.
Nu putem scoate chestia aia afară, nu?
Acum,
armătura este singurul lucru care o mai ţine în viaţă.
Se comportă precum un dop de plută.
Aşa că, imediat ce va...
Am priceput.
Cheia este înfăşuratul.
Totul este în înfăşurat.
Deci vrei să îmi spui ce s-a întâmplat astăzi?
Mămica ta spune că ai vorbit ca o vijelie
şi ai mers prin pătuţul tău
şi te-ai holbat la ea.
Ce urmează, cursa de 100 metri-curte?
Ştii că nu ar trebui să poţi face nimic din toate astea, nu?
Vezi, aici intră aripioarele în joc.
Vezi, se îndoaie aşa...
şi apoi se fixează.
Vezi?
Totul este la înfăşurare.
Nu sunt nebună.
Ştiu.
Dar te-ai mai uitat la ea în ultima vreme?
Nu mă refer prin microscop.
Adică, chiar te-ai mai uitat la ea?
Este frumoasă.
10 degeţele la mâini şi picioare.
Fără gheare. Fără solzi.
Este perfectă.
Ei au luat aproape totul de la noi.
Nu-i lăsa să o ia şi pe ea.
Nu îi lăsa să facă asta.
Nu sunt nebună, Tom.
Totuşi, treci prin ceva dificil.
Nu sunt doctor. Nu ştiu ce este.
Tată, lunetistul şi-a recăpătat cunoştinţa.
Aşteaptă-mă afară, te rog.
Te iubesc.
Şi sunt aici.
Ne vedem mai târziu.
A spus ceva?
Numele, rangul, seria
şi câteva cuvinte pentru ţepuşele mele.
De ce ai tras în soldaţii mei?
Ce faci aici? Ce cauţi?
Katherine Fisher. Primul locotenent.
Serie: 02... 022487.
Am auzi asta de la început.
Doar dacă nu vrei să iei măsuri mai extreme,
nu cred că ne va spune prea multe.
Sper că nu se ajunge la asta, Colonele.
Figură de stil, domnule. Figură de stil.
Ţi-e foame.
I-ai dat apă?
Nu a cerut.
Ben.
Da.
Să îţi spun ceva.
Din moment ce nu ai chef de vorbă
am să încerc să ghicesc ceea ce s-a întâmplat
şi dacă greşesc, poţi să mă contrazici?
Îţi iroseşti timpul.
Poate, dar am cinci minute.
Cred că erai acolo să ne verifici.
De o zi sau poate două.
Poate mai multe.
Cred că ai văzut că lucrăm cu Skitteri şi copii cu ţepuşe.
Cred că ai văzut extratereştrii pe care nu îi mai văzuseşi înainte.
Şi probabil ai crezut că,
ai dat de un stabiliment extraterestru
plin cu oameni colaboratori.
Corect?
Lumea s-a schimbat, Locotenente.
Şi nu ne mai luptăm de mult cu Espheni singuri.
Skitterii pe care i-ai văzut luptând cu noi sunt rebeli.
Iar extratereştrii pe care i-ai văzut sunt o rasă numită Volm,
de asemenea aliaţii noştri.
Chiar vrei să ştii ce cred?
Da.
Cred că singurii extratereştrii buni sunt cei morţi.
Colonele, cine naiba este acest clovn?
Cel mai bine ar fi să nu te întinzi
mai mult de cât te ţine plapuma, soldat
sau ai putea îngheţa rapid.
Acel om este Preşedintele Noilor State ale Americii
şi ai face bine să arăţi puţin respect.
Te amuză ceva?
Eu lucrez pentru Preşedinte, domnule.
Cel adevărat, Benjamin Hathaway.
Cine crezi că m-a trimis aici?
Dacă aşa este, îţi garantez
că echipă ei se întoarce
către orice gaură unde se află preşedintele.
Şi le transmite
că noi colaborăm cu inamicul
şi nu ne va privi deloc cu amabilitate.
Dacă cumva inventează totul.
Ne-ar putea spune poveşti
despre preşedintele Hathaway.
Dar dacă nu este aşa, se va întoarce în forţă.
Dar dacă nu minte, trebuie să îl găsim pe preşedinte
şi să îi spunem ce facem noi aici.
Profesore, suntem în alertă maximă,
ne pregătim de o lovitură a Esphenilor în orice zi.
Orice om, femeie sau copil, capabil să ţină o armă
sau să umple un sac de nisip va fi folosit.
Nu ne putem permite să trimitem pe nimeni
după cai verzi pe pereţi acum.
Nu ne permitem nici să nu o facem, Generale.
Chiar vrei să luptăm pe două fronturi:
împotriva Esphenilor şi alor noştri?
Dacă Benjamin Hathaway este în viaţă,
nu ştim unde este.
Decât dacă nu ne suflecăm mânecile,
acel lunetist nu ne va spune.
Bună. Bună.
M-am gândit că îţi este foame.
Şi sete.
Asta trebuie să te repună pe picioare.
Îmi pare rău pentru azi de dimineaţă.
Nu ar fi trebuit să îţi vorbesc aşa.
Îmi pare rău.
Este în regulă.
Cum te simţi?
Bine.
Nu sunt bine. Nu ştiu...
Adică, m-am tot uitat la ea acum,
este tot ceea ce mi-aş fi dorit de la copilul meu şi a lui Tom.
Dar?
Dar am încetat să mai cred în Moş Crăciun acum doi ani.
Vrei să ştii ce cred eu?
Mulţumesc.
Cred că timp de doi ani, am tot fugit.
Am supravieţuit făcând lucruri
pe care nu am fi crezut vreodată că suntem capabili.
Iar acum că ne-am stabilit în Charleston,
ne cam prinde.
Cu toţii am suferit în vreun fel.
Eu doar...
Nu îmi permit să se destrame acum.
Înţelegi?
Da. Da. Da.
Nu trebuie să revii la muncă până mâine.
Pot rămâne toată noaptea dacă ai nevoie de mine.
Mulţumesc.
Stai puţin.
Tom te-a trimis aici?
Nu are încredere în mine cu propriul meu copil.
Are încredere în tine, Anne.
Pleacă.
Pleacă, Lourdes! Acum!
Îmi pare rău.
Îmi pare rău...
Tom m-a rugat să rămân până ce ajunge el acasă.
Ce mai faci, ursuleţ.
Bună, tată.
Ţi-am adus nişte ciocolată caldă.
Fierbinte. Mulţumesc.
Îmi place asta.
Asta este bine.
Cred că le va plăcea oamenilor, da.
Dacă trăieşte cineva s-o vadă.
Vin Esphenii, tată.
Cu toţii ştim.
Asta înseamnă că ceea ce facem aici
este neimportant şi este o pierdere de timp?
Nu, scumpo.
Asta este...
Vom muri cu toţii.
Da. Cândva.
Cândva sigur doresc să mor.
Adică de mâinile lor.
Poate.
Dar atât timp cât suntem aici,
nu ne putem opri să facem ceea ce facem şi să fim cine suntem.
În caz contrar, suntem deja morţi...
morţi care merg şi la ce mai este bun asta?
Cum rămâi mereu optimist?
Dacă sunt optimist,
este pentru că am pe cineva pentru care merită să mor.
Am auzit ce ai făcut acolo.
Sunt mândru de tine.
Uneori cel mai bun lucru pe care îl putem face pentru oameni
este să fim acolo pentru ei ca martor...
când ei părăsesc lumea.
Poţi fi uneori o adevărată nenorocire, ştii asta?
Dar te poţi lupta ca o vrăjitoare.
Mulţumesc.
Frumoase cuvinte, Profesore,
dar ca de obicei, prea puţin şi prea târziu.
Pope.
Este în regulă, Dan. Lasă-l să spună ce are pe suflet.
Ea nu ar fi trebuit să fie niciodată acolo.
La naiba, era cu mult moartă
înainte să fi răsunat acea împuşcătură.
Doamne, mai ai jumătate din Berserkers
lucrând la proiectul tău supersecret,
iar cealaltă jumătate sunt pe prima linie a frontului
în cazul în care capetelor de peşte li se face foame.
Nu există odihnă.
Nu există explicaţii.
Nici măcar nu ştim
ce naiba ajutăm să construiască.
Tu ştii?
Nu îţi pasă.
Nu prea tare.
Lee este întinsă acolo cu o gaură în cap
nu datorită lor, ci datorită ţie.
Domnule Preşedinte.
Tu.
Ai dreptate.
Pope, tu eşti?
Eu sunt.
Sunt chiar aici.
Unde-i puştiul?
Unde-i Matt?
A luat o pauză.
Va veni. Se va întoarce.
Îi ştii numele?
Pope?
Da, scumpo?
Când ies de aici, du-mă undeva, bine?
Sigur.
Unde vrei să mergi?
Disneyland.
Da.
Da, am putea fura o maşină.
Nu, nu orice maşină...
O maşină frumoasă.
Doar eu, tu şi puştiul.
Nu te pot duce la Disneyland, Craze.
Nu mă vor lăsa să intru.
De ce?
M-am luat la bătaie cu Goofy
ultima dată când am fost acolo.
Sunt interzis pe viaţă.
Ce norocoasă, nu?
Pope?
Hal, ascultă-mă.
Oamenii mor datorită informaţiilor
pe care cârtiţa le-a dat lui Karen.
Vice-preşedintele a fost asasinat.
Îţi aminteşti să-l fi omorât?
Îţi aminteşti să îi fi spus lui Karen ceva
care să fi dus la moartea oamenilor?
Nu contează.
Ba da, contează,
pentru că ea te-a împins să faci aceste lucruri.
Pentru orice ai fi făcut,
nu eşti tu responsabil.
Spune asta celor care au murit.
Ascultă-mă.
Noi vorbim despre trădare, nu?
Crimă.
Ai idee ce se va întâmpla cu tine
dar te autodenunţi?
Ai idee cât vei surescita oamenii legat de asta?
Vor pune pe seama ta orice s-a întâmplat fie că ai făcut sau nu.
Nici măcar tatăl tău nu va fi capabil să te salveze.
Ar fi bine să fii sigur, Hal,
înainte să spui ceva cuiva.
Sunt sigur.
Am stabilit întâlnirea cu Adam Nye pentru mâine.
Apa, Energia şi Autoritatea Locuinţelor pot aştepta
până la sfârşitul săptămânii.
Am stabilit candidaţii pentru postul de Vice Preşedinte
ca primul lucru de dimineaţă...
Nu-i nevoie. Am luat deja o decizie.
Cine? Tu.
Eu.
Nu ştiu dacă pot...
Dar nu este... Nu sunt...
Vei fi bine.
Preşedintele Clinton spunea odată
că mereu va fi un loc în memoria noastră colectivă
pentru cei care şi-au dat vieţile de bună voie
ca noi să putem trăi.
Acum doi ani de zile în această zi, vieţile noastre s-au schimbat pentru totdeauna.
Mulţi din noi şi-au pierdut familiile, prietenii, vecinii,
dar după cum pare...
Dar adevărul este că atunci când mă uit aici în această seară,
nimic nu s-a schimbat aşa de mult.
Încă luptăm, încă îi pierdem pe cei dragi,
încă trăim cu frică, încă căutăm... speranţă.
De fapt, dacă mă uit aici în această seară,
mi-e greu să văd ceea ce am construit
şi să nu compar cu ceea ce am pierdut.
Am pierdut o prietenă astăzi.
Şi sacrificiul ei ne aminteşte tuturor,
că fiecare zi contează.
Fiecare din noi contează.
Fiecare.
În această seară, vom scrie pe frunzele acestui copac
numele celor iubiţi de voi, care au luptat şi au căzut,
cei care au murit merită amintirea noastră.
Şi la fel ca şi prietena mea,
vor trăi în Copacul Libertăţii o veşnicie.
Deşi ramurile vor creşte fără îndoială,
deoarece costul libertăţii este mare,
acest memorial înseamnă că nu contează cât timp trece,
nu contează cât de grea devine viaţa, ne vom aminti.
Ne vom aminti că nu contează cât de mult trăim
şi felul cum trăim şi ce lăsăm în urmă.
Şi ne vom aminti de prietena mea, Lee Tedeschi
şi de toţi ceilalţi şi motivul pentru care au luptat...
...şi de ce o facem.
Lexie?!
Acoperă-mă!
Toată lumea, haideţi!
Oameni în defensivă!
Foc!
Lăsaţi-mă să lupt!
Să mergem! Să mergem!