Previously on În Treatment...
Dacă există cineva care nu înţelege sensul vinovăţiei, asta e tatăl meu.
În mijlocul anilor '50, da ? Jim Crow, Oklahoma.
Banda aia cu cagule i-au atacat casa.
Taică-meu şi-a dus familia, pe scări, jos,...
La boiler, în pivniţă.
Bunicul, tatăl lui,
era foarte bolnav, era pe moarte de cancer pulmonar.
Avea o tuse innecacioasa.
Taică-meu i-a astupat gura şi nasul cu palma
şi l-a ţinut aşa, cât timp aia îi căutau prin pivniţă.
A ţinut mâna strâns de tot.
Iar când ei au plecat în sfârşit,...
bunicul era mort.
Mi-ar place să-l văd aici, pe divan.
Doc, ţi-ai umple ziua cu el.
Sunt Paul Weston. Un fost prieten al lui Alex.
Cele mai profunde condoleanţe.
Vă mulţumesc. Eu... nu-mi amintesc...
Jucaţi racquetball cu el.
Bună ziua, scuzaţi-mă.
Îmi pare rău. Nu ştiam pe care dintre uşi se intra.
E în regulă. E o zi cumplită.
N-aş fi vrut să bat la uşa casei dv.
Nicio problemă. Uşa asta e deobicei pentru cei care vin.
Pe cealaltă, de obicei, se iese.
Dar asta nu... Chiar n-are importanţă.
Aveţi o uşă de intrare şi o uşă de ieşire ?
Asta pentru privace-ul oamenilor. Unii n-ar vrea să...
N-ar vrea să dea unii peste alţii.
Se ruşinează ?
Nu. Asta e doar... E doar o chestie de protocol.
- Doriţi nişte cafea ? - Nu, eu sunt pe ceai.
Dar nu, nimic, vă mulţumesc.
- E bine aşa. - Vă rog, luaţi loc.
Am o groază de întrebări.
Sunt sigur că aveţi. Şi sper să pot răspunde la unele dintre ele.
Trebuie însă să precizez de la început un lucru,
anume că orice s-a discutat
între mine şi un pacient, în această cameră...
este privat.
Ceva care să mă ajute să înţeleg ce s-a întâmplat cu fiul meu.
Transcript: FRM Team Sync: Benj !
N-aţi fost prea dornic să spuneţi cine eraţi,
când ne-am întâlnit la funerarii.
Un prieten, aţi spus ?
Nici pe departe n-a fost cazul.
Da, n-am vrut să trădez confidenţialitatea lui Alex.
Daniel n-a ezitat să-mi explice
exact care a fost relaţia dv. cu Alex.
E foarte direct... Daniel.
Îmi place asta la el.
Aţi fost surprins să aflaţi că Alex a fost în terapie ?
Faptul că nu mi-a spus m-a surprins.
- Adică, de ce era aşa o problemă ? - De ce credeţi că nu v-a spus ?
N-o să ştim niciodată răspunsul ăsta, nu-i aşa ?
Sau eu n-o să ştiu.
Poate că e ceva ce aţi discutat aici.
Ştiţi, întotdeauna m-a nedumerit,
tot procesul de aici, înţelegeţi ?
Adică, faptul în sine... Ca o persoană e în terapie
e ceva ce deobicei nu se discută...
Cine e doctorul,
de ce a venit aici, cât costă.
E nostim că e vorba de ceva secret,
de o neînţelegere, de lucruri care nu se spun...
Deobicei astea sunt cauze care aduc oamenii la terapie, în primul rând.
- Nu-i asta o ironie ? - Nu cred că e vorba de secrete.
Cred că e vorba de crearea unui mediu,
în care oamenii pot să vină şi să vorbească
în siguranţă despre orice.
Mai în siguranţă decât cu cei care-i iubesc ?
Uneori, e mai uşor să vorbeşti cu cineva
care nu e deloc implicat în viaţa ta...
Cineva obiectiv. Cineva care n-are o miză în asta.
Adică, că o prostituată, hmm ?
Cineva care e plătit pentru intimitate şi discrete.
Un bărbat trebuie să aibă pe cineva cu care să vorbească,
căruia îi pasă de el.
Nu cineva care taxează cu ora.
Mie chiar mi-a păsat de Alex.
Iar dacă nu mi-ar fi păsat,
ar fi însemnat că sunt un terapeut jalnic.
Credeţi că Alex a vorbit în camera asta despre lucruri, pe care el niciodată...
nu le-a vorbit cu nimeni altcineva ?
Asta se întâmplă deobicei cu pacienţii.
Atunci, probabil că dv. ştiţi despre el mai mult decât oricine altcineva.
Simţiţi că v-aţi cunoscut bine fiul ?
L-am cunoscut pe Alex când era...
doar un băieţel.
- Şi cum era el atunci ? - Ei, era...
Tăcut.
Introspectiv.
Visător.
Inventiv.
V-a spus asta vreodată ?
Nu mi-a spus niciodată, nu.
A inventat o chestie pentru mama lui...
O tigaie care făcea să fie foarte uşor să întorci omletă.
A lucrat serios la chestia aia.
A fost realmente bun.
De unde a luat el asta ? Aţi fost şi dv. inventiv ?
Oh, nu. Nu, omule. Eu am fost bătut în cap.
Tatăl meu a fost inventiv.
A inventat maşina de ascuţit cuţite.
Asta nu i-a adus prea mulţi bani. Dar era mândru de ea.
Alex îmi amintea de el.
În ce fel ?
Încercaţi să mă analizaţi, doctore ?
Sunt doar curios.
Sau poate nu puteţi să vă abţineţi.
Şi asta e probabil adevărat.
Tatăl meu şi Alex...
aveau acelaşi fel de a a se purta, acelaşi sens al umorului.
Nu rămâneau fixaţi pe un singur lucru.
Când Alex era mic,
iar tatăl meu murise de aproape 20 de ani...
Stătea...
La cină, stătea în faţa mea şi se uită la mine...
Prin mine, cu ochii aceia,
ochii lui.
Tatăl dv. e încă în viaţă, Mr. Weston ?
Da.
Da, corpului lui e încă sănătos,
Dar...
Mintea îi e dusă.
Aţi fost apropiaţi ?
Am avut şi neînţelegeri, fireşte.
Dar am fost apropiaţi.
Suntem apropiaţi, vreau să spun.
Cât de des îl vedeţi ?
Cam o dată pe lună.
Ştie, când sunteţi acolo ?
Nu. Nu cred.
Dar vizita e mai mult pentru mine.
Ce obţineţi din ea ?
Conectare,
un sentiment de...
apartenenţa.
Aţi avut vreodată o conversaţie cu el în capul dv. ?
Una cu doi interlocutori ?
Da.
Când eram mai tânăr, tot ce spunea îmi intră pe o ureche şi-mi ieşea pe cealaltă.
Acum îi aud vocea în capul meu.
Tare şi clar, în fiecare zi.
Asta e senzaţia de conectare de care vorbeaţi. Asta e...
E ceva ce simt că începe să se ducă
cu fiecare zi care trece de la moartea lui Alex.
Senzaţia asta de...
Încerc să-i găsesc vocea,
înţelegeţi, dar...
El nu-mi vorbeşte.
Dacă nu vă supăraţi, v-aş spune, Mr. Prince, că eu cred că
e încă prea devreme.
Mai sunteţi, probabil, într-o stare de şoc.
Dar vocea lui...
o să se întoarcă la dv..
Vă cer scuze fiindcă am comparat ce faceţi dv.
cu, uh, prostituţia.
Nu cred că e vorba despre acelaşi lucru.
Se acceptă scuzele.
Cum l-aţi descrie
pe fiul meu Alex ?
Nu vă cer un diagnostic.
Dv. nu trebuie să-mi spuneţi ce gândea el,
ci doar ce gândiţi dv. personal despre el.
Cred că Alex a fost...
un om extrem...
de capabil.
Avea un puternic simţ al misiunii sale.
Un puternic simţ a ceea ce se aştepta de la el.
Uh, misiune sau scop ?
- Ce vreţi să spuneţi ? - Ei, Alex era un bărbat militar.
Bărbaţii militari au misiuni.
A avea un scop, sensul unui scop,
e ceva ce...
Ceva ce-ţi faci singur, ceva ce vrei pentru tine însuţi.
Avea el aşa ceva ?
Cred că Alex se străduia să afle
ce-şi dorea pentru el însuşi.
- A spus el asta ? - Nu, domnule, n-a spus.
Eu vă ofer doar câteva din impresiile mele,
fără să trădez ce mi-a spus.
Cinstit, şi asta e mai mult decât am voie să fac.
Dv. aţi făcut armată, D-le. Prince ?
Opt luni, ştiţi, după ce m-au recrutat.
Am avut un atac de astm şi m-au lăsat la vatră.
Probabil că asta mi-a salvat viaţa.
E nostim, o problemă cu respiraţia...
a fost salvarea mea,
şi cauza morţii pentru tatăl meu.
Alex v-a spus ce s-a întâmplat cu tatăl meu ?
Astea sunt fapte din viaţa mea,
nu ţin de tratamentul lui Alex.
Se întâmplă să ştiţi
cum a murit tatăl meu ?
Da sau nu ? O simplă întrebare.
Da. Da, ştiu.
În orice caz, n-am fost un erou de război,
că fiul meu, dacă asta vă întrebaţi.
Ce aţi simţit despre faptul că Alex...
era în Navy ?
Am fost mândru de asta, fireşte, cum ar fi fost orice ţâţă.
- El a fost, credeţi ? - Bănuiţi că n-ar fi fost ?
Eu vreau să-mi înţeleg fiul...
d-le Weston. Şi, în loc să mă ajutaţi,
îmi răspundeţi la întrebări cu alte întrebări.
Cred că fiului dv.
îi era din ce în ce mai dificil să
compartimenteze,
să-şi separe sentimentele,
de obligaţii,
şi să trăiască la nivelul aşteptărilor celorlalţi.
Aşteptările de la Navy ?
Aşteptărilor că el să exceleze,
aşa cum a făcut-o întotdeauna.
Însă cu preţul renunţării la propriile lui nevoi
şi a dorinţelor sale reale.
Îmi spuneţi că Alex nu era dotat emoţional
să facă faţă presiunii ?
- D-le. Prince, dv. îmi cereţi să... - Vă cer opinia profesională.
Starea emoţională a lui Alex nu e ceva...
la care vă referiţi cam pe scurt şi cam neclar, d-le Weston ?
Pot să-mi dau seama că fiul meu avea probleme, dar cât de mari erau ele ?
Vreau să ştiu ce crede terapeutul lui
că era el capabil să facă, cât de departe ar fi putut merge.
Cât de departe spre ce, d-le. Prince ?
Am vorbit cu doi dintre colegii piloţi ai lui Alex.
A fost un zbor de antrenament.
Se simula o luptă, un avion împotriva celuilalt.
Celălalt pilot a luat o decizie bruscă,
a încercat să scape, zburând în jos.
Ei spun că Alex n-a mai avut timp să schimbe cursul.
Mai există un zvon
care circulă, cum că Alex s-a sinucis.
El era un pilot superb.
N-a fost o luptă, a fost un exerciţiu de antrenament.
Un exerciţiu de antrenament.
Nu s-a găsit...
oficial...
nimic,...
D-le. Prince, aşa cum aţi spus şi Dv...
Există un sistem de ejectare.
De ce n-a sărit ?
Poate că...
nu s-a gândit că e nevoie să-l folosească.
Ei bine...
Michaela s-a dus la biserică,
înţelegeţi, în genunchi,
să se roage, să caute răspunsuri. La fel şi soţia mea.
Eu le-am spus, ştiţi...
Nu asta e locul unde să-l cauţi.
D-zeu şi cu mine suntem despărţiţi, de-o vreme.
Credinţa mea a murit,...
odată cu tatăl meu.
Un băiat l-a bătut odată pe Alex.
El avea 10 sau 11 ani.
I-a luat pantofii.
Un mic rahat de vagabond.
Alex n-a făcut nimic să se apere.
El nu s-a apărat. El n-a fost un luptător. A fost un...
A fost un copil fragil.
Înţelegi ? Cu pielea subţire.
Iar asta m-a speriat al dracului.
De unde vin eu, pielea neagră subţire te poate ucide.
Şi asta a fost lumea în care...
s-a născut Alex ?
Ce vrei să sugeraţi ?
- Mă întreb doar dacă el... - Nu. Daţi-mi voie să vă spun ceva.
Eu am văzut multe nedreptăţi,
când eram copil.
Orori.
Astea...
Mi-au afectat astea perspectiva mea asupra lumii ?
Fireşte.
Au influenţat ele felul în care mi-am crescut băiatul ?
Cum ar fi putut să nu influenţeze ?
Forţa.
Forţa era esenţială pentru supravieţuire.
Vulnerabilitatea
era adesea o sentinţă de moarte.
Am vrut ca el să fie în siguranţă.
Sunt invidios pe timpul pe care l-aţi petrecut vorbind cu el.
Recunosc...
Genul ăsta de convorbiri mă jenează al dracului.
Aici a stat ?
Da.
Alex putea să vorbească.
El şi băiatul lui vorbeau cu orele.
Odată chiar i-a spus lui Roy că-l iubeşte.
Omule, îţi spun...
L-am ocărât al dracului pentru asta.
"Încerci să faci din copil un fătălău sau ceva de genul ăsta ?"
Şi aşa era destul de rău că el nu voia să-l depăşească pe Alex la nimic.
Preferă să renunţe la o partidă de şah,
doar ca să nu fie nevoit să-şi bată tatăl.
Oh acum, haide. Aşa n-ai cum să să creşti un băiat să fie bărbat.
Adică, trebuie să-l provoci, să-l faci să intre în competiţie,
să-l înveţi să se bată, să aibă grijă de el.
E interesant că dv. regretaţi că nu aţi fost
mai blând cu Alex, şi, în acelaşi timp,
păreţi să justificaţi... o atitudine dura.
Din ce aud eu, se pare că aveţi un mic conflict în legătură cu noţiunea de...
Dom-le, Eu nu sunt în conflict cu nimic.
Aşa aţi încercat să-l ajutaţi şi pe Alex ?
Re-interpretandu-i fiecare cuvânt care-i ieşea din gură ?
Un străin,
care nu ştie nimic despre istoria lui.
Încearcă să-i explice lui cum e lumea.
De fapt, în şedinţele noastre,
eu mai mult ascultăm... Ce avea el de spus.
Da, bine, ajungem din nou la chestia cu ascultarea, nu ?
El avea ascultătorul lui profesionist.
Uitaţi ce e, credeţi că după ce l-am sufocat pe tatăl meu,
am plătit pe cineva să mă asculte ?
Nu poţi să te opreşti şi să rămâi acolo la fiecare înţepătura sau durere.
Poate că simt aşa din cauza felului în care s-a purtat tatăl meu,
sau poate mama mea.
Haide, trebuie să mergi înainte, omule.
Înţelegeţi ? La ce bun toată vorbăria asta ?
N-o să mi-l aducă înapoi pe tatăl meu. Şi mai ştiţi ceva ?
Oamenii ca dv... Nu vă gândiţi niciodată
că noi avem un subconştient pentru un anumit motiv ?
Pentru că sunt lucruri în noi cu care nu ne putem confrunta.
Cu care nu trebuie să ne confruntăm.
Dacă nu, cum o să mai putem, în lumea asta, să ne dăm jos din pat dimineaţa ?
Vă spun eu, al 3-lea război mondial se apropie...
Toţi oamenii ăştia care au trecut
prin tot felul de psihanalize,
au cheltuit sute... mii de dolari,
or să fie primii care or să-şi piardă capetele.
Darwin avea o teorie. I-a zis: "supravieţuirea celor adaptaţi".
Celor mai adaptaţi, nu a celor mai auto-reflexivi !
Vă spun cu tot respectul, cred că
Alex a început să vină aici,
pentru că a simţit că are nevoie.
Şi dv a trebuit să-l dezmembraţi, nu-i aşa ?
A trebuit să-i zgândăriţi coajă de pe răni.
Dv. credeţi că terapia pe care Alex a făcut-o aici
a avut ceva de-a face cu moartea lui ?
Dv. sunteţi cel care i-a spus
că trebuie să se privească pe dinăuntru.
Să reflecteze,
să examineze, să simtă.
A, da, a simţit.
Şi ce a obţinut din asta ? Acum s-a făcut piftie.
Sunteţi un făcător de minuni malefic, doctore.
Dv. aveţi un fiu, d-le. Weston ?
Da, am.
Şi cum ar fi dacă, un alt bărbat,
cineva dintr-o cultură diferită,
ar începe să-i dea sfaturi...
În fiecare săptămână...
Sfaturi despre care aţi fi sigur
că i-ar fi dăunătoare fiului dv...
Ce aţi face ?
Fiul dv. a fost un bărbat matur,
care a decis singur să vină aici...
Ce aţi face ?
Aş încerca să-l opresc,
dacă aş putea.
Nu pot să scap de sentimentul...
că am fost sfasaiat în bucăţi în camera asta.
Oamenii nu...
Nu înţeleg cu adevărat ce se întâmplă...
în camere ca aceasta.
N-a fost vorba de...
acuzaţii sau de căutarea unor ţapi ispăşitori.
El a fost o persoană remarcabilă.
A fost bun,
devotat,
loial...
Prea loial.
Mi-aş fi dorit adesea că el...
Să-şi căutat mulţumirea lui, nu pe a mea.
Dar el voia să-i mulţumească pe alţii, nu-i aşa, d-le. Weston ?
Şi-a petrecut o viaţă întreagă încercând să mă mulţumească pe mine.
Toate acele...
Acea...
Acea şcoală dura...
Şi pregătirea...
realizările...
Au fost pentru mine.
Eu am avut nevoie de ele.
Să simt...
că el era în siguranţă.
Ştiţi ?
Fiul dv. v-a iubit.
Şi avea o admiraţie imensă pentru dv..
Mi-a spus mie asta.
Nu-mi spune asta, omule.
Credeţi că asta mă face...
Credeţi că asta mă face să mă simt mai bine ?
Nu. Aş fi preferat...
că el să mă fi urât, mai degrabă.
Aş fi preferat ca asta să fi fost
un "du-te-n măta" pentru mine !
De ce spuneţi asta ?
Pentru că l-am forţat aşa de tare...
Să fie mai dur...
decât restul lumii.
Am fost atât de stupid.
Mi-am omorât fiul ?
Mi-am omorât tatăl cu mâinile mele.
Mi-am omorât şi fiul ?
Nu, orice s-ar fi întâmplat acolo sus n-a fost vina dv..
Dv. nu sunteţi responsabil.
N-o să ştim niciodată, nu-i aşa ?
Mulţumesc. Vă mulţumesc pentru timpul acordat.
V-aş fi foarte recunoscător, dacă mi-aţi chema un taxi, vă rog.
Sigur.