Previously on În Treatment
Încerc să fac asta să meargă. Vreau s-o fac să meargă.
Tu nu ştii nimic. Nu mă cunoşti deloc.
- Am făcut lucruri oribile. - A fost un acci...
Lucruri cu adevărat oribile. Am făcut sex cu Ben !
Coşmarul meu cel mai cumplit s-a realizat,
iar eu simt că greutatea aia imensă a fost ridicată de pe umerii mei.
Ai spus că mama ta n-o să te ierte niciodată pentru moartea tatălui tău.
Poate că tu n-o să te ierţi niciodată, Amy.
Poate că simţi că te-ai înjosit destul şi,
într-o zi, cineva te va ierta.
Ce vezi tu la mine ?
Cum poţi să fii cu mine ?
Te-am iubit.
"M-ai iubit" ?
Max, nu arunca alea pe scări.
Şi sună-l pe Devinn ca să-ţi iei temele de scris, OK ?
Bună, ce mai faci ?
Bine. Ăştia sunt o echipă bună.
Mă bucur că ai fost.
A fost distractiv.
Poţi să închizi uşa, te rog ? Vreau să-ţi spun ceva.
I-am lăsat Ginei un mesaj azi...
Şi i-am spus...
Că eu nu mai vin la terapie.
Noi putem să discutăm la infinit despre...
de unde au început problemele noastre...
Cine, cui, ce a făcut, a cui e vină mai mare.
Eu nu mai pot să continui cu asta.
Vreau să-mi dau seama...
ce s-a întâmplat,
şi cred că am nevoie să fac asta de una singură.
Şi mă bucur că te vezi cu Gina.
Şi chiar sper că asta o să te ajute.
Transcript: swsub.com
Season 1, episode 39.
Sync by Anyone, Lemonhead, michvanilly, salomon.
- O să vină şi Amy astăzi ? - Nu cred.
Şi ce mai e nou la tine, Jake ?
A fost o săptămână destul de ciudată, de când ne-am văzut data trecută, Paul.
Multă linişte prin casă. Stângăcie.
El e un copil foarte nostim. Omule, aş vrea să-l poţi cunoaşte.
Ne-a spus ieri o glumă despre...
Despre doi canibali
care mâncau un clown.
Iar un canibal se întoarce spre celălalt şi-i spune:
"Ţi se pare că are un gust nostim ?"
Oricum, Amy şi cu mine râdem, în ciuda a ceea ce simţim.
A fost ceva foarte suprarealistic.
Copiii au tendinţa să facă asta, când simt că există o tensiune.
Ei încearcă să-i facă pe părinţi să fie împreună.
Ai probabil dreptate, dar n-ar fi trebuit să facă asta. Nu-i corect.
Ai dreptate. Nu-i corect.
Amy a încercat, săptămâna asta, să mă abordeze...
Înţelegi, să aplaneze,
toată chestia cu Ben, dar cum poţi repara ceva de genul ăsta ?
Ca să-ţi spun adevărul, e destul de trist s-o văd cum încearcă.
Când Lenny a adormit, aseară,
ea se agită prin casă, prefăcându-se că e ocupată cu cearceafurile,
lucru pe care nu-l face niciodată. N-a zis nimic, încerca doar să se apropie de mine.
La un moment dat, când eram amândoi în bucătărie,
a încercat să mă sărute...
Iar eu n-am...
Ce n-ai ?
N-am putut să fac asta.
Nu-mi ardea de asta. Inima mea nu era acolo.
Poate fi foarte dificil să te relaţionezi cu cineva...
- După o aventură, sau ceva asemănător. - Mie îmi spui !
A fost ceva ciudat.
Aseară, târziu,...
a adormit la televizor iar eu...
stăteam acolo şi mă uitam la ea.
Ce-ai simţit ?
Ea doarme cu amândouă mâinile
sub bărbie, că în cărţile pentru copii.
Ştii, cum se desenează îngerii care dorm.
N-arată ca o femeie care abia şi-a pus-o cu un alt tip.
Arătă cu adevărat frumoasă.
Şi mă gândeam cât de uşor ar fi...
să mă întind lângă ea şi s-o îmbrăţişez.
Dar n-ai făcut asta.
Nu, n-am putut.
Mi-am amintit cât de uşor o taie ea de lângă mine
şi apoi cum mă ademeneşte iar.
Aşa că m-am săltat în maşină şi am plecat dracului de acolo.
- În mijlocul nopţii ? - Chiar aşa.
- Şi unde te-ai dus ? - Iniţial, spre Elliot,
apoi mi-am amintit că avea o întâlnire. N-aş fi vrut să dau peste ceva.
Sunt vreo 6 ani de când tipul nu şi-a mai pus-o, aşa că am condus mai departe
şi am ajuns acasă la părinţii mei.
Chestia nasoală e că ei stau la 4 ore de mers, în Virginia.
Şi, când am ajuns, era prea devreme ca să le sun la uşă,
aşa că am rămas în faţa casei lor şi am adormit în maşină.
Cât de des îi vezi, pe părinţi ?
Mama vine în oraş să-l vadă pe Lenny destul de des, la fiecare două luni.
Şi poate că ne mai ducem acolo de sărbători, de două ori pe an, nu mai mult.
Şi tatăl tău e apropiat de Lenny ?
Dacă e tatăl meu apropiat de Lenny ? E o întrebare bună.
Cred că da. Ei petrec ceva timp împreună, Lenny îl place.
Dar simt că asta s-a sfârşit oricum.
Nu pot să nu remarc că îl lasa să se lălaie,
cam prea mult timp,
cu vreun nepot al vecinului, iar el îşi vede de treaba lui.
Fireşte, lui taică-meu, narcisic cum e el, i se pare firesc asta.
Lenny ţi-a spus ceva despre asta ?
Nu. Se pare că lui îi place, aşa că, cine ştie ? Poate mi se pare mie.
Dormeam în maşină, lângă casă,
când mă trezeşte un ciocănit în geamul maşinii.
Era un poliţist.
Şi cine era poliţistul ?
Mike Garnett.
Am fost colegi de şcoală, voia să fie poliţist încă din clasa I-a
şi acum, a şi ajuns.
Asta e chiar nostim. Şi-a îndeplinit visul din copilărie.
Nu cred că mai ştiu pe cineva care a ajuns
ce şi-a dorit de când era mic.
Când eram mai mărişor, iarnă, există un tip
care venea cu fierăstrăul mecanic, se balansa din copac în copac,
şi tăia ramurile, ca să nu îngheţe şi să cadă pe ceva.
Se mişcă ca o afurisită de maimuţă. Nu-ţi venea să crezi.
Iar asta era sigurul tip ce-l ştiu,
căruia taică-meu nu-i spunea cum să-şi facă treaba.
Aşa aş fi vrut să fiu şi eu.
Bătrânul, e unul care le ştie pe toate.
Partea nostimă e, totuşi, că el chiar le ştie pe toate.
Poate să-ţi spună rata de schimb pentru dolar în Guyana,
cum să găteşti un păstrăv de apă dulce într-un cuptor de lut,
sau istoria viermilor de mătase.
- Scrie enciclopedii ? - Aşa ai crede, nu ?
Nu, e profesor la facultate.
La fel şi mama. Intelectuali. Mari cititori, eu nu. Nu citesc.
Nu cred că am mai citit o carte din liceu.
Asta înseamnă că nici n-o să mai citeşti ?
- N-am mai citit. - Chiar aşa ?
Îmi amintesc că odată am citat greşit din Roland Barthes
şi tu m-ai corectat.
Oare de unde ţi se trage asta ?
Am crescut într-o casă în care toată lumea citea la cină.
Rahatul ăsta era peste tot.
Orice papagal putea prelua ceva şi să-l scuipe înapoi în cuvinte.
Aşa se întâmplă când tatăl tău e un profesor emerit, specializat
în studiul Renaşterii,
iar mama ta preda clasicii... greci şi ebraici.
Dar eu nu citesc.
Adică nu literalmente. Evident că citesc.
Citesc muzică, manuale, ştiri,
dar doar...
Nu ştiu.
Eu nu sunt ca ei.
Îi bat însă pe mulţi la cuvinte încrucişate.
- Tu faci d-astea ? - Nu sunt prea bun la ele.
Sunt dependent de careurile din ediţia de duminică a lui New York Times.
Asta e ceva dur.
Pentru cuvinte încrucişate, ai nevoie de
un vocabular amplu, nu ?
E destul de greu să concepi că cineva care nu citeşte
poate fi cu adevărat bun la cuvinte încrucişate.
Nu e nicio contradicţie. Sunt bun la asta,
dar cititul mă agită şi mă plictiseşte.
Oare dragostea pentru cuvinte încrucişate ţi se trage de la părinţii tăi ?
Nu chiar. Maică-mea e OK cu ele.
Lui taică-meu îi put.
Ce făceai tu, când erai mic, şi toată lumea se ocupă cu acest...
citit ?
Nu ştiu. Cântăm la chitară,
adunăm carduri de baseball, fumam iarba.
Ai avut necazuri cu asta ?
- Nu chiar. N-a observat nimeni. - Nimeni n-a observat când erai drogat ?
- Şi cu cine te drogai ? - Singur, de cele mai multe ori.
Deci ai putea spune că ai avut o copilărie singuratică ?
Nu. De ce ?
Mi-a fost bine. Vorbeam mult cu mine.
Ştii care e unul dintre lucrurile care îmi plac cel mai mult pe lumea asta ?
Să vorbesc cu Lenny.
Vorbim despre toate, dar cel mai mult
vorbim despre sport.
Aici el e performer.
Aluminum Bats contra Wood...
Ca dracu, le ştie pe toate. Copilul ăsta are un creier ca un computer.
Nu are nici măcar 10 ani şi poate să-ţi înşire
toate statele în care a jucat Boog Powell în liga mondială, din 1970 încoace.
Asta mi se pare de-a dreptul uimitor.
Nu mă plictisesc niciodată să-l aud vorbind pe rahatul ăsta mic.
Tu faci asta cu copiii tăi ?
Nu prea mult acum, pentru că ei sunt deja mai mari,
dar cu cel mic, da, încă mai fac asta.
- Şi câţi ani are ? - 9 ani.
Exact ca Lenny.
Tu ai avut genul ăsta de relaţie cu tatăl tău, când erai mic ?
Nu, eu am evitat să vorbesc cu el când eram mic.
Pentru că nu merită.
Era genul care strâmbă din nas, dacă spuneai "sigur" în loc de "cu siguranţă".
Ţi se părea mai uşor să vorbeşti cu mama ta ?
Ea nu era aşa de rea, dar cu ea era frustrant că...
Întotdeauna se înclină în faţa lui, în legătură cu orice.
Ea îl vedea că pe o mare somitate, profesorul ăla nemaipomenit
şi superior tuturor.
El a ajuns pe post la 33 de ani, iar ea nu putea nici măcar concepe
că ar putea să aibă vreo opinie altfel de a lui... diferită decât el.
Dacă ai fi fost el, m-ai fi corectat din punct de vedere gramatical.
Dacă ai fi fost el.
Hei, ei nu m-au învins, e bine ?
- Ar fi putut să fie mult mai rău. - Aşa e. Asta nu înseamnă...
Nu înseamnă că n-a fost dificil.
Şi când ai început să scrii ?
Eu nu scriu. Fratele meu Nathan e scriitorul.
E romancier. Era gata să ia un premiu anul trecut,
un mare premiu naţional.
Nu pot nici să-mi amintesc cum se cheamă. Sunt sigur că părinţii mei îşi amintesc.
Dar şi tu eşti scriitor.
Sau nu consideri că a scrie cântece înseamnă a scrie ?
Ba nu, sigur, eu scriu.
Unii dintre scriitorii mei preferaţi sunt de fapt textieri,
oameni ca Dylan, Cohen, John Lennon.
Hei, sunt de acord cu tine, Paul. L-aş pune pe Dylan pe acelaşi palier
cu Walt Whitman, Ezra Pound, Langston Hughes.
Dar încearcă să spui asta familiei mele.
Ştii, pentru cineva care nu e un cititor grozav,
tu pari să fii foarte familiarizat cu marii poeţi.
Nimeni nu e cu adevărat familiar cu Pound. Pretind doar.
Am însă impresia că-ţi place să minimalizezi
cunoştinţele tale, inteligenţa ta.
Nu ştiu. Aşa e în lumea familiei mele.
Cred că parţial m-au cam anulat.
Dar, pur şi simplu, asta nu sunt eu.
Pe părinţii tăi i-a interesat vreodată ce-ai putea tu să faci în viaţă ?
Taică-meu m-ar fi vrut probabil un fel de academic.
Până la urmă, asta-i afacere de familie.
Dar ce aştepta el ? Habar n-am.
Cred că a renunţat să-şi facă vise cu mine,
imediat după ce am abandonat liceul.
Ce crezi tu că a fost mai întâi,
aşteptările reduse ale tatălui tău, sau notele tale mici ?
- Adică ? - Aşteptările devin adesea
o auto-profetie împlinită.
Poate că tu ai decis întâi
că nu poţi să fi la nivelul aşteptărilor lui.
- Iar după aia, ai renunţat să mai încerci. - Ar putea fi aşa.
Maică-mea a încercat mereu să mă motiveze.
Mă ajută să învăţ pentru teste, pe furiş.
- Pe furiş ? - Da, pentru asta îl supăra pe taică-meu.
El considera că ea mă cocoloşea,
că eu ar fi trebuit să ştiu sau să înţeleg singur.
Şi era îngrozită, că el ar putea s-o prindă.
Ea era... în general, intimidată de el ?
"Tu ai aşa de multă dreptate, Abe. N-am gândit niciodată aşa, Abe."
Da, asta mă făcea să-mi vină să urlu.
Un singur lucru e sigur cu mine,
sunt al dracului de sigur că nu m-am însurat cu maică-mea.
Adică, nu te-ai însurat cu o femeie care e intimidată de tine.
Şi ce simt părinţii tăi faţă de Amy ?
Ea e o femeie de afaceri de succes, are un MBA,
ei iubesc al dracului faptul că ea are un titlu post-universitar.
Fiul lor care n-a terminat liceul s-a însurat cu o femeie de afaceri mare somitate.
E interesant că ai folosit acelaşi cuvânt ca să-l descrii şi pe tatăl tău,
"mare somitate".
Crezi că ei seamănă şi sub alte aspecte ?
Nu seamănă. Sunt total opuşi.
El e îmbrăcat în bumbac şifonat, cu cămaşa pătată,
pe când ea e, ei bine e...
La naiba, tu ştii cum e Amy, ea e... Meticuloasă,
asortată, foarte materialista. Îşi iubeşte hainele.
Ştii, când ne-am cunoscut,
stăteam într-un apartament mizerabil, deasupra unui atelier mecanic.
Cred că asta a excitat-o.
Femeia nu şi-o pusese niciodată într-un pat fără somiera, dar...
i-a plăcut asta.
Să se dea jos de pe piedestal, să se inhaiteze cu un gunoi.
Ai simţit ca şi tatăl tău era pe un piedestal ?
Haide, să lăsăm asta, OK ? Nu pentru asta am venit aici.
N-am acum prea mulţi oameni cu care să pot vorbi.
Şi fac pe mine de frică să nu-l pierd pe Lenny în procesul de custodie.
Amy e...
instabilă.
Asta e a doua oară când divorţează
în urma unei aventuri, şi mă tem că o să-l distrugă pe Lenny.
Chiar tu ai spus că ea are nevoie de rataţi.
Cred că o să-l facă şi pe el un ratat.
E atinsă, Paul.
E distrusă.
Eu n-am avut multe lucruri bune de la viaţă, în afară de copilul ăsta, iar asta e...
Ce mama dracului ?
Nu ţi-ai plătit curentul, sau ceva de genul ăsta ?
Se pare că e pe toată strada.
- Vrei să continui ? - Te văd bine.
Eşti sigur ?
Pentru prima dată...
Simt cu adevărat că ne despărţim.
Indiferent de câte ori am vorbit despre asta, său...
ne-am referit la asta, n-am simţit-o niciodată...
Reală.
Ce te face să crezi că e diferit de data asta ?
Ultima dată când aţi fost aici,
ai sugerat că n-o mai iubeşti pe Amy.
Mai simţi că e adevărat ?
Nu ştiu. Cum aş putea să ştiu ? Cum se simte asta ?
Eu am fost îndrăgostit numai de o fată... de ea.
Nu mi s-a mai întâmplat să încetez să iubesc. Spune-mi cum se simte asta
şi am să-ţi spun dacă simt aşa sau nu.
Tu ai simţit aşa vreodată ?
E o tristeţe imensă.
Fiindcă ştii ce ai pierdut.
Începi să-ţi pierzi dorinţa de...
de a mai fi în contact.
Poate ar fi bine să-l întrebi pe tatăl tău. El e tipul care ştie tot.
Ţi-am spus ce-a zis, când i-am spus că mariajul e terminat ?
"Asta nu-i total neaşteptat, nu-i aşa ?"
El se aştepta să eşuez.
Tot timpul. În toate.
De ce te-ai dus acasă, Jake ?
Nu ştiu. A fost o întâmplare. M-am pus să conduc,
şi ăla a fost locul în care am ajuns.
Aici suntem în terapie.
Noi nu credem aici în "întâmplări".
E în regulă, bine.
Sunt pe cale să devin un tată singur. Poate că...
Poate am simţit că vreau să vorbesc cu mama.
Sau cu tatăl tău.
Ai ascultat măcar un cuvânt din ce am zis ? Nu pot să-l sufăr pe tatăl meu.
E interesant că ai folosit acelaşi cuvânt ca să-i descrii,
pe Amy şi pe tatăl tău.
"Mare somitate".
Dar insişti să spui că ei nu seamănă deloc.
Nu seamănă. Unde vrei să ajungi cu asta ?
Uite. Te-ai însurat cu o femeie inteligenta, cu multe realizări,
care pare absolut convinsă de...
autoritatea pe care o are ea în lume.
Criticile şi dezamăgirile, pe care le-ai avut de la tatăl tău,
mi se par a fi exact ceea ce primeşti şi de la Amy.
Relaţia ta cu Amy se destrama,
te urci în maşină, conduci 4 ore până în Virginia
şi te trezeşti...
din întâmplare...
în faţa casei tatălui tău ?
Crezi că m-am întors la sursă ?
Isuse, asta-i boală !
Nu e boala.
Cu cât ne deschidem mai mult către...
procesul terapeutic, cu atât mai bine putem să examinăm...
Mai multă terapie. Despre ce vorbeşti tu ?
Eu am nevoie de asta cum am nevoie de o gaură în cap.
Ştii ce ?
Cui îi pasă de ce m-am dus acasă în noaptea aia ?
Ce importanţă are cum vorbesc părinţii mei la cina lor afurisită, e bine ?
Am învăţat din greşelile tatălui meu şi sunt un tată mult mai bun ca el.
Eu nu vreau s-o dau în bară.
Nu vreau să-mi distrug copilul.
Am nevoie...
Am nevoie de ajutor.
Am nevoie de ajutorul tău.
Am nevoie de ajutor. De tot ajutorul pe care-l pot găsi.
Sau de o hartă cu drumuri, ştii ?
Sunt speriat.
Aş vrea să-ţi pot spune că e aşa de simplu.
Să pot să-ţi dau doar o hartă, sau o carte de instrucţiuni, dar...
din nefericire, viaţa nu e aşa.
Dar ştii, zicala aia veche...
Un drum de o mie de kilometri începe cu un singur pas.
Dar în cazul meu...
doi paşi în sus şi unul înapoi.
Ştii, dacă asta era un film...
acum s-ar aprinde luminile, chiar acum.
Dacă asta ar fi fost un film.
Ar fi fost un film.