Previously on În Treatment...
Tatăl meu e pentru mine cea mai importantă persoană din lume.
Tu ai încercat să te sinucizi,
şi nu vrei să-i spui asta celei mai importante persoane din lume ?
El are viaţa lui !
Nu e vina lui că eu am luat pilulele alea !
Eu nu spun că e vina lui. Încerc doar să aflu
de ce erai tu atât de gata să părăseşti planeta fără să-i spui.
- Eşti furioasă pe el pentru ceva ? - Nu sunt furioasă pe el.
Mi-ai spus odată că ai vrut să mergi prin ţară după el,
ca să fii cu el şi cu noua lui soţie, dar că ei n-au avut loc pentru tine.
Ţi-am spus, din cauza asta a părăsit-o.
După doi ani, Sophie.
Cum a putut să înceteze să mă iubească ?
Ce am făcut ?
Laura, bună.
Sunt eu, Paul.
Sper că eşti bine.
Eu încă mai sper că am putea să...
vorbim, să ne întâlnim, poate, la o cafea.
Okay, cred că o să te mai caut.
Transcript: swsub.com
Sync by mulagui
Bună, păpuşă !
Ce faci aici ?
Şi eu mă bucur să te văd.
Vino aici.
Îmbrăţişează-mă.
Uite-te la tine.
Eşti traznet !
Ce-ţi fac braţele ?
Perfect.
De unde ai ştiut că o să fiu aici ?
De la mama.
A vrut să-mi amintească că tu ai terapie în dimineaţa asta,
şi că ai beneficii de pe urma ei.
Să iau şi adresă a fost însă puţin mai greu.
Poate că s-a temut să nu te simţi jenată, de faţă cu shrink-ul...
probabil, fiindcă ea s-a simţit.
Aşa...
Aici e locul unde se întâmplă magia ?
Am auzit, de la mama ta, cÄƒ i-ai zvÃ¢ntat pe toÅ£i la selecÅ£ie.
Da.
Cum de nu m-ai sunat după aceea ?
Am fost foarte obosită. Nu voiam decât să dorm.
Da ştiai că eu aşteptam să mă suni, nu, copilo ?
Aşteptai ?
Ai fi putut să vii la concurs.
Eu nu pot să-mi las treaba, aşa. Tu ştii asta.
Şi, în plus, n-am vrut să apar aşa din senin,
în ultima clipă şi să te surprind.
Mi-a fost teamă că asta te-ar fi perturbat.
Ce se petrece ? Cum se face că n-ai mai vorbit cu mine ?
Eşti supărată pe mine pentru ceva ?
Privirea asta fixă ai dabandit-o aici. E ceva ce mă cam sperie.
Trebuie să intru.
Aşteaptă, stai, vino, vino aici.
Îmbrăţişează-mă.
Sunt bolnav de mândrie pentru tine,
copilul meu nebun şi talentat,
mă ucide când nu mai ştiu de tine, mă sfasaie.
Nu mai mănânc. Nu mai dorm.
De fapt, te-am sunat
- de câteva ori. - Dar n-ai lăsat niciun mesaj.
Mama răspunde întotdeauna la telefon.
Eu nu sunt mama, drăguţo.
Haide, să vorbim despre asta la o gustare.
- Eu n-am mâncat încă. - Tati, acum am terapie.
Aşa e.
Terapie.
În regulă.
O să te aştept. O să mergem după aceea.
- Nu e nevoie să mă aştepţi. - Eu am nevoie.
Se pare că asta e singura modalitate de a avea o şansă
să-mi petrec puţin timp cu copilul meu.
Şi cum merge treaba asta, cu shrink-ul ?
Okay.
Da ? Şi despre ce vorbiţi voi ?
Chestii.
Ce fel de chestii ?
Despre băieţi, gimnastică, ce anume ?
Uneori.
Despre mine vorbiţi ?
Uneori.
Tu vorbeşti despre mine aici ?
E adevărat ?
Vorbim despre multe lucruri, tata.
Şi ce spui despre mine ?
Nu ştiu.
Nu ştii ?
Despre asta e vorba ? Toată bizareria asta dintre noi ?
Asta se întâmplă ?
E din cauza terapiei ?
Să mă chinui în halul ăsta ! Mă duc să vorbesc cu el.
- Tată. - Haide.
O să-mi ia doar o secundă. Poţi să vii cu mine. O să fie nostim.
Astea sunt pentru mine ?
Eu sunt Zach. Tatăl Sophiei.
Încântat de cunoştinţă. Nu, astea sunt...
pentru Sophie, pentru că a mers aşa de bine la selecţie.
Asta e drăguţ.
Nu-i aşa că-i frumos, Sofa ? Ia-le.
Ne-am gândit să venim împreună azi. E în regulă ?
V-aţi planificat să veniţi împreună ?
Nu. El m-a aşteptat afară.
- Contează asta ? - De fapt, da, contează.
- De ce ? Care-i problema ? - Trebuie să vorbesc cu Sophie
şi să văd ce simte ea despre o şedinţă în trei.
Ea e de acord. Eşti în regulă cu asta, nu ?
- Mi-e indiferent. - Asta-i super.
Putem intra ?
Ce-ar fi să programăm o întâlnire,
o şedinţă în trei, pentru săptămâna viitoare ?
Prezentul e cel mai bun moment.
Cred că Sophie şi cu mine trebuie
să vedem dacă o şedinţă împreună o să-i folosească.
- Ne trebuie timp să ne pregătim... - Timp să pregătim ce ? Sunt tatăl ei.
Tată, fii calm.
- Nu-i mare lucru. - Sunt complet calm, copilo.
Tipul ăsta pare să aibe ceva în fund.
Tată ! Putem s-o facem săptămâna viitoare, OK ? Te rog.
Tată !
Nu pleca !
O să-i spun că trebuie să te lase să intri.
Las-o baltă.
El încearcă doar să mă protejeze.
Să te protejeze ? Faţă de ce ?
Faţă de tatăl tău ? Oh, Doamne. Asta-i o uşurare.
Am să-i spun că anulez şedinţă, dacă nu intri şi tu.
Tu chiar crezi că eu o să mai intru acum acolo ?
Ai idee cât de umilitor a fost asta ?
Să stau în fata terapeutului tău,
ca şi cum aş fi...
Ce sunt eu ? Ce crede el că sunt ?
Ce se întâmplă cu tine ?
Tu chiar îl iei în serios pe tipul ăsta ?
E ca şi cum ţi-a spălat creierii, sau aşa ceva.
Să-mi spele creierii în legătură cu ce ?
Tu trebuie să te pregăteşti să te întâlneşti cu tatăl tău ?
Măi, ăsta-i un mare rahat.
Tu nu poţi nici măcar să te uiţi în ochii mei. Mai...
Asta chiar că-mi frânge inima.
Eu te-am crescut să fii mai deşteaptă de atât.
De fapt, tu nu m-ai crescut.
Poftim ?
Majoritatea timpului erai plecat.
Nu-mi vine să cred ce aud.
A spus că n-a fost niciodată mai umilit în toată viaţa lui.
- Nu-l pot lăsa să intre fără programare. - E tatăl meu.
Chiar şi aşa.
Pe mama mea ai lăsat-o.
Făcusem o programare cu ea dinainte.
De ce nu l-ai lăsat să intre ? Asta nu m-ar fi deranjat pe mine.
Ştiu că tu eşti obişnuită ca tatăl tău să intre şi să plece din viaţa ta,
dar asta nu înseamnă că nu te-a supărat.
De fapt, bănuiesc că te supăra foarte mult.
Iar el nu e exceptat de la regulile acestui cabinet.
Tu şi cu regulile tale afurisite...
Dacă nevastă-ta ar fi intrat, ai fi gonit-o şi pe ea,
i-ai fi spus să se întoarcă săptămâna viitoare ?
I-aş fi spus asta categoric, ei şi oricui altcuiva,
dacă aş fi considerat că prezenţa lor în cabinetul meu este nepotrivită.
Am nevoie de timp să mă pregătesc pentru o şedinţă cu voi amândoi.
Deci n-a fost deloc vorba despre mine.
Tu te gândeşti numai la tine.
Ce e ?
Am înţeles dintr-o dată ce trebuie să fi simţit mama ta.
Ce vrei să spui cu asta ?
Eşti indulgentă cu tatăl tău.
Dispare luni de zile, apoi se înfiinţează neanunţat,
vrea să intre în terapia ta.
El îţi invadează spaţiul privat, dar tu îl aperi.
El e regele, întotdeauna.
Ei, nu-i nevoie să te îngrijorezi, n-o să se mai întoarcă niciodată aici.
Aşa că poţi să-ţi iei coroana înapoi.
- Okay, să zicem că se întoarce. - N-o să facă asta.
Dar să zicem că reuşim să-l aducem aici. Tu ai vrea asta ?
Da.
De ce ?
Pentru că asta e important pentru el. Nu e evident ?
Pentru tine, sau pentru el ?
- Tu n-ai copii ? - Ştii că am.
Tu nu faci niciodată lucruri, doar ca să-i faci pe ei fericiţi ?
- Asta-i o situaţie complet diferită. - Nu chiar.
El e părintele, nu tu.
Şi ce dacă ?
- Tu nu vezi diferenţa ? - Nu-mi vorbi de sus !
Nu-ţi vorbesc de sus.
Astea sunt şedinţele tale, nu ale lui.
Unul dintre motivele pentru care adulţii se duc la terapie
este să separe ceea ce sunt ei,
de ceea ce vor alţii ca ei să fie.
O analizezi şi pe fiica ta ?
Nu, încerc să nu fac asta.
- De ce ? - Pentru că n-ar fi o idee bună.
Nu e posibil să-ţi tratezi proprii copii.
De ce ?
Părinţii joacă un rol important în dezvoltarea personalităţii copiilor lor.
Dar, în calitate de doctor, mi-ar fi foarte greu
să mă separ, în terapie, de rolul
meu de tata.
Pentru că şi tu eşti o parte din problema.
Corect.
N-am putut nici măcar să-i spun despre accidentul meu.
Asta-i o chestie nasoală.
La dracu...
Las-l să intre. Hai să facem asta.
Vreau să vorbesc cu el.
Eşti sigură ?
Vreau să mă ascultaţi...
Intraţi, vă rog.
Oh, aţi decis că e okay, tatăl nu mai e un lepros ?
N-aţi vrea să staţi jos ?
OK, ai zis că nu te-am crescut eu
şi că n-am fost cu tine.
Aşa că, cât am stat afară,
am făcut o listă.
În fiecare dimineaţă,
de când aveai 6 ani şi până la 10 ani,
mă trezeam cu tine la ora 5:00,
te îmbrăcăm
şi te duceam la antrenament.
Aşteptăm afară până când terminai,
ca să pot să te duc la şcoală.
Şi apoi stăteam seara cu tine,
ca să-ţi faci temele, pentru că altfel adormeai.
Exceptând faptul că...
eu nu mă împac cu matematică,
aşa că am luat lecţii pentru asta,
trei seri pe săptămână.
Şi când tu...
Când tu nu puteai să dormi,
te luăm în braţe...
Şi dansăm cu tine până când adormeai.
Şi când te-ai accidentat, am stat cu tine în spital,
zi şi noapte.
Ajunge, tata. E okay.
Dar nu-mi spune că eu nu te-am crescut.
Ai tu idee
cum mă omoară
faptul că nu ştiu nimic de tine de două săptămâni ?
Nu pot să mănânc.
Nu pot să dorm.
Doamne, uite,
îmi tremură mâinile.
Tu nu m-ai văzut timp de 3 ani. Asta n-a părut să conteze aşa mult atunci.
Despre ce vorbeşti tu ?
Când te-ai mutat în New York, cu femeia aia.
Ce are asta de-a face cu celelalte ?
- Vorbeam la telefon în fiecare zi. - Nu-i acelaşi lucru.
Am ştiut tot timpul ce se întâmplă cu tine.
Nu, n-ai ştiut.
Şi au fost doi ani, nu trei.
- Doi şi jumătate. - Uite ce e, copilă...
Ştiai...
- Că eu voiam să stai cu noi. - Asta nu s-a întâmplat niciodată.
De asta am plecat.
După doi ani şi jumătate.
Nu trecea o zi să nu vorbim despre asta.
Eu am rămas în viaţa ta.
- Tu nu ştii nimic despre mine acum. - De ce tot spui asta ?
Ce nu mi-ai spus ?
Ai ştiut cât de depresivă era mama.
Ştiai cât de greu era să fii acasă. Am vrut să vin să stau la tine.
- Şi eu am vrut asta. - Se pare că nu destul.
Am părăsit-o.
- După doi ani şi jumătate ! - Am părăsit-o, Sophie.
Am iubit-o şi am părăsit-o pentru tine.
Iar dacă s-ar fi răzgândit,
şi te-ar fi lăsat să vii la noi, m-aş fi întors la ea într-o clipă.
La femeia care n-a vrut să-ţi primească fiica,
nu-i aşa ?
Câteodată, treburile adulţilor sunt greu de explicat.
Treburi de adulţi ?
Chestii pentru adulţi ?
Probabil că glumeşti. Du-te !
Pleacă.
Nu te mai vreau !
Tu crezi că poţi să vii şi să pleci din viaţa mea,
ca şi cum eu aş fi un fel de gară nenorocită ?
Ce vrei să spui ?
Asta îţi spune el ? Asta te învaţă mama ta ?
Asta n-are de-a face cu ea. Asta se referă la mine.
La tine ?
Ştii tu cât de mult te iubesc eu ?
- Ştii ? - Tu nu poţi să mă iubeşti.
- Tu nici măcar nu mă cunoşti ! - De ce continui să spui asta ?
Sunt tatăl tău. Cine te cunoaşte mai bine decât mine ?
El mă cunoaşte.
Te cunoaşte ?
Chiar aşa ? Dar dv. nu-i sunteţi tată, nu-i aşa ?
O zi pe săptămână, câteva săptămâni.
Asta nu-i chiar acelaşi lucru cu primii şapte ani, nu-i aşa, doctore ?
Nu, nu-i acelaşi lucru.
Şi ce aveţi de spus despre asta ?
Sau e doar vocea dv. care iese prin gura ei ?
Eu o ascult pe Sophie de ceva vreme
şi ce aud acum de la ea e o mare furie
şi resentiment.
Dar aud şi nevoia ei că dv. să vă revendicaţi
relaţia şi să luptaţi pentru ea.
N-am încetat niciodată să te iubesc.
Şi ce contează ?
Tu n-ai fost acolo.
Ai ales-o pe ea.
Eu n-am plănuit în felul ăsta. Dacă aş putea s-o iau de la început...
- Nu poţi. - Ştiu, dar dacă aş fi putut...
Nu poţi asta.
Nu poţi să faci nimic de la început.
Nu poţi să spui că îţi pare rău şi să îndrepţi lucrurile.
Nu poţi
să faci pe cineva să aibă încredere în tine, dacă nu are.
Nu poţi să pui la loc o familie.
Lucrurile nu merg aşa.
Asta-i ceva de adult.
Ştiai că am încercat să mă sinucid ?
Cum ?
Când ?
N-am avut un accident.
Am intrat intenţionat cu bicicleta în maşină.
Mă săturasem să trăiesc.
Oh, Doamne, copilo...
Vreau să pleci acum, okay ?
- Te rog. - Sophie, te rog.
Vreau să rămân. Te rog. Lasă-mă să stau, te rog.
Asta-i terapia mea,
a mea !
Isuse, l-am dat afară pe tatăl meu.
Dar ştii ce ?
Insight-ul pe care l-ai avut e grozav,
faptul că stă în puterea ta să-i laşi pe părinţi în viaţa ta,
atunci când îi vrei, şi să-i ţii afară când nu-i vrei.
Cred că asta e un semn de maturitate.
Probabil că n-o să-l mai văd niciodată.
Cred că o să-l mai vezi.
Ştii, poate că şi-a dat seama că te-a făcut să suferi,
iar asta o să-l schimbe.
Oamenii se pot schimba, ştii asta.
Tu aşa crezi ?
Cred că tu te-ai schimbat.
Am să ies şi să văd dacă pot să-l mai prind.
Okay.
Mă duc la Denver pentru antrenamente.
Vreau să fiu pe cont propriu o vreme,
să am grijă de mine,
fără mama mea
şi fără tine.
Să nu te superi.
Nu mă supăr.
Trebuie să aranjez cu mama, dar cred că o să fie şi ea OK cu asta.
E bine.
Asta e ceea ce vreau acum.
Ştii că poţi să mă suni oricând vrei.
Da, da, ştiu procedeul, doctore.
Sunt şi reguli cu îmbrăţişatul, Paul ?
Da.
Rămas bun, bătrân nebun.
Rămas bun, tânăra nebună.
Ai grijă de tine,
Okay ?
Pot să intru ?
Sigur.
Ce se mai întâmplă pe aici ?
Am văzut pacienta aia plecând.
- Ştii că a fost la şcoală cu mine ? - Da.
Ăla e tatăl ei ?
Arată super.
De ce zâmbeşti ?
Fără motiv.
Mama pare puţin tensionată.
Vrei să spui, în legătură cu fiica ei care dispare în noapte ?
Nu, nu asta am vrut să spun.
Voi tipilor, discutaţi despre toate, nu ?
Da, vezi, noi...
Noi încercăm.