Din episodul anterior:
- Ce faci? E maşina mea. - Reintrare în posesie.
- Cât de curând ne poţi oferi prezentarea? - Săptămâna viitoare.
Mi-au dat slujba.
Eu nu-s escortă.
Sunt doar un tip obişnuit care a luat-o niţel razna vreo două zile.
Acum chiar vreau să revin la şcoală. Sunt foarte apreciată.
Nu-mi voiam decât telefonul înapoi, dar tu tot ai sunat la fisc.
Fura de la tine vechea ta firmă, în jur de un milion.
Voiam doar să-ţi aduc ce-ţi mai datoram. Nu vreau să te mai văd.
Faină maşină.
Fantele ăsta a pus-o.
Trebuie să-i trimit asta tatălui meu imediat.
Ieşi de-acolo...
Pervers! Pervers!
A rupt-o cu mine, frate. A zis că nu vrea să mă mai vadă!
- Te vedeai cu fiică-mea! - Cu cine? Nu!
- Uite! - Fiică-ta era?
Tică...
Nu ştiam că era fiică-ta, frate! Precis a recunoscut maşina, sau ceva.
Nu-s vreunul din ăia, da? Credeam că vorbeai de Grace.
Grace? Încă te vezi cu Grace?
Gata timpul, trebuie să...
- Îmi datora bani, n-am făcut nimic. - Atunci de ce fugi?
Fiindcă i-ai pus să-mi ridice maşina şi nu mai am acces la conturile mele.
Dacă te schilodesc, mă bagă la "cu premeditare".
Şi, Iisuse! Nu-i de mirare că lui Grace îi venea s-o ia pe pereţi acasă.
Eşti chiar mai paralel cu toate decât spunea.
- Zici că a spus ea asta? - Printre altele.
Gen, ce? Ce a mai spus?
Cum că ţi-ai dat complet demisia din căsnicie cam de vreun an.
- Ce? De vreun...? - Da. Şi eşti indisponibil emoţional.
- Uneori. - E o femeie foarte talentată.
Da...? Trebuie s-o sprijini în încercarea de a-şi urma visurile.
- Să-şi urmeze visurile...? - Da, e clişeic; şi ce? Aşa simte ea.
Ce... ce a mai spus?
- Doar atât îţi spun. Secret profesional. - Ce anume? Ce, eşti şi avocat?
E codul meu, da? Femeile nu vin la mine doar pentru sex.
E vorba de... a fi ascultate.
De multe ori ştiu mai multe despre ele decât bărbaţii lor.
Ele au încredere în mine şi n-am să le trădez asta.
Nu. Asta-i prosteală. Nu-ţi mai fac jocul ăsta.
Vrei să-mi distrugi viaţa fiindcă a ta e atât de vraişte, ţi-o distrug şi eu.
Da? Karma e o mare căţea când o scoţi din sărite.
Şi relaţii am şi eu.
Ai dreptate. Asta-i prosteală.
Dacă-i opresc pe cei de la fisc?
Ascult.
Vreau să ştiu tot ce ştii despre Grace...
Şi ce a spus despre mine şi căsnicia noastră.
- Ar trebui s-o întrebi pe ea însăşi. - Nu. Vreau adevărul.
Tu opreşti fiscul şi eu îţi spun ce ştiu?
Facem un schimb. Când ne vedem data viitoare.
Ar fi bine să n-aibă nicio zgârietură.
~ Nu obţin nicio... ~
~ Satisfacţie... ~
~ Şi încerc, şi-ncerc... ~
~ Şi încerc... Şi încerc... ~
~ Nu obţin nicio...~
Satisfacţie 01x03 - Prin competiţie
Traducerea: Reef
Dumnezeule... Mamă.
Ce-i? E fain cântecul.
Nu-i vorba de cântec. Dansul pe scaun: nu-i a bună.
Ce-i "dansul pe scaun"? A, asta...?
- Încetează, te rog. Te implor. - Ei, hai: tu o faci tot timpul.
Fiindcă eu ştiu cum să mă mişc. Uite:
Cum, aşa...?
Salut.
Nu, aproape am ajuns.
Super.
- Ai putea opri aici, mamă? - De ce?
Doar fiindcă nu mă laşi să conduc eu
nu trebuie să arăt ca o bleagă în ziua revenirii mele.
- N-ai să arăţi ca... - Mamă: vrei te rog să...
Sigur. Cum să-ţi stric reputaţia?
Grijă la portofoliul meu.
- Azi e prima ta zi? - De-aia-i aşa importantă şcoala.
Ştii, competenţele învăţate în facultate sunt...
Auzi: concentrează-te pe note, da? Nu doar pe elevii meseriaşi.
Anika!
Ceau...
- Mike. Mulţumesc că ai trecut. - Ai noroc că mi-era în drum.
Am spus valetului că-s jos în cinci minute.
- Deci mi-ai ascultat întregul mesaj? - Da, şi nu pricep.
Voiai tunurile pe tipul ăsta, Simon, de parcă i-ar fi tras-o nevesti-tii.
S-au schimbat împrejurările.
Vreau să faci să înceteze totul.
Nu poţi elibera Kraken-ul şi să-l chemi iar înapoi, Neil, nu aşa merge cu fiscul.
Uite: dă-mi planul tău de pensii private, ţi-l investesc, doar...
Trebuie să poţi face ceva.
Ştii că aş face orice pentru tine, frate. Practic m-ai dus în spate prin facultate.
Dar a luat mult să-l etichetez, trebuia să fac să pară că e vizat direct.
Ştiu, şi-ţi sunt recunoscător.
Dosarul lui a ajuns sus.
Şeful meu a trecut la tunuri, face din el un exemplu.
Îmi pare rău. Tipul e terminat.
Bună...
- Patrick e pe-aici? - Scuze.
Mi-am ratat ora de yoga şi dacă nu mă-ntind, mă simt ca dracu'.
Tu trebuie să fii Grace. Eu sunt Alex, managerul de proiect pentru redecorare.
Eşti atât de... tânără.
Mi-am spus că ai făcut o treabă tare bună cu designul.
Mersi.
Scuze, nu ştiu de ce am spus aia. Nu mi-a spus Patrick că...
- Urma să mă văd cu altcineva. - Mi-a plăcut cum ai folosit travertinul.
Unii cred că-i depăşit, dar eu zic că nu poţi da greş cu ce-i clasic -
dacă-l potriveşti cu măsură.
Deci mă uitam peste copia schiţei tale de dimineaţă.
Pe viitor: zona de aşezat trebuie să fie tot timpul spre sud-vest.
Feng shui elementar.
Deci va trebui să rearanjăm aici, aici şi aici.
Am discutat cu Patrick cum să acoperim zona de recepţie.
Da, precis înainte ca cineva să facă şi un buget propriu-zis.
- Totuşi, asta va... - ...Fi bine. Crede-mă.
Şi acum, că lucrezi pentru mine, tăierea costurilor va fi parte a slujbei.
- Lucrez pentru tine? - Da...
E furnizorul meu. Trebuie să răspund. Ceau, Sam.
Da, ar fi perfect. Mulţumesc...
- Îţi spun eu: doar de asta n-am nevoie. - A cerut o-ntâlnire de care nu ştiam?
Habar n-am. A năvălit aici azi-dimineaţă de parcă ar fi patroana.
Samantha Lipton, ţi-l prezint pe celălalt manager-partener, Neil Truman.
Foarte încântat de cunoştinţă.
Atunci precis nu ţi-a spus Charles nimic despre mine.
Mai întâi, vreau să vă spun ce încântaţi suntem
că dvs. şi Charles sunteţi acum parte din familie.
Tu eşti cel care a descoperit erorile de contabilitate la fosta lui firmă, nu?
Da.
- Bravo. - Mulţumesc.
Dar eu ştiam de discrepanţele alea de ani de zile. Eu le-am aranjat.
Dvs. le-aţi aranjat...?
Odată pe lună, din '97, se transfera un milion de dolari în contul meu personal,
fără ştirea soţului meu.
Şi va fi în interesul nostru al tuturor dacă am continua aranjamentul şi aici.
Îmi pare rău, dnă Lipton. Nu pot face asta.
Neil.
Eu şi soţul meu suntem căsătoriţi de aproape 30 de ani.
- Banii lui sunt banii mei. - Înţeleg asta.
Ştiu bine de celelalte femei ale lui. Şi probabil ar trebui să divorţez şi gata.
Dar nu vreau să cheltuiesc toţi banii pe care-i pot stoarce de la el
pe o armată de contabili judiciari care să investigheze corporaţiile-marionetă
pe care le-a înfiinţat pentru a-şi ascunde adevărata avere.
Avem noi secretele noastre, dar eu şi soţul meu ne cunoaştem tare bine...
În felul nostru personal şi special.
Fă aranjamentele necesare să-şi ia partea lunară şi gata.
- N-am să fac asta. - Ba o vei face!
I-am promis lui Charles că îi spun mereu adevărul.
Şi ştii ce? A funcţionat.
E clientul nostru. Acum dă-i doamnei banii ei.
Noi ne ocupăm de finanţele, nu de căsnicia lui.
Vineri, ora 22
- A... a murit cineva? - Cine anume v-a sunat?
Nu ştiu. Am auzit doar: "vino la şcoală" şi am zburat. E totul în regulă?
- I-am cerut asistentei să te sune. - Eşti bine? Ce-ai păţit?
- Am avut doar o chestie la stomac. - Unde-i maică-ta? E bine? Taică-tău?
E prima ei zi la noua slujbă, iar tata-i mereu în vreo şedinţă.
- Deci mi-am zis că tu... - Îţi voi fi alături, ceea ce şi sunt.
Alături. De tine.
Ce ar trebui să fac?
- Nu trebuie să faci nimic. Am să... - Bun.
Auzi, i-am spus maică-tii să nu mai bage gume de-alea-n tine.
O presez de ani buni să treacă la vegani sau măcar să te pună pe pro-biotice.
- Mă laşi să stau la tine după-amiază? - La mine?
- Anika? Salut. Te duci acasă? - Da. Ştii tu...
Jake şi Russ vor veni pe la noi la mine acasă mai încolo. Ai să-i ratezi.
Bun... Fă-te bine, da?
Putem pleca?
Ne-am înţeles, Shouji: fără taxe de ştampilă. Nu pentru un cont nominal.
Nu pot face excepţie la acest cont anume.
Păi dacă-ţi desfaci chimonoul şi-ncepem cu aporturi nete...
Vrem detalii în acest anume...
Trebuie să-nchid, dragule. Cel mai superb bărbat tocmai mi-a intrat în casă.
Te las cu Lisa. Salut-o pe nevastă-ta.
(Japoneză...)
Mai ştii, înainte de fibra optică, pe când afacerile se făceau pe fusul tău orar?
Nu poţi trimite o astfel de cutie la mine în birou.
Nici măcar nu ştii pentru ce-i. Să ţi-o trimit mai bine acasă?
Ţi-am spus că te caut eu când voi fi gata.
E o invitaţie la o petrecere, dragule, nu o cerere în căsătorie.
Vreau să te prezint unor prieteni de-ai mei. Să guşti puţin din ce am de oferit.
Ştiu ce ai tu de oferit.
O pun atunci în termeni mai familiari ţie: e o şansă de a-ţi crea relaţii.
- Chiar pentru aia o fi petrecerea asta? - Nu pentru aia sunt toate petrecerile?
Am organizat-o ca bal mascat pentru tine, să fii mai în apele tale.
- Pur şi simplu e prea riscant. - Regret să ţi-o spun: în cercurile mele
am oameni mult mai importanţi care fac lucruri mult mai rele decât tine.
Şi păstrează secrete mult mai mari.
Nu trebuie să hotărăşti acum. Trebuie doar să vii.
Adevărul este că deja porţi o mască. Încerc să te ajut să ţi-o scoţi.
Febră n-ai.
Probabil trebuie doar să mă odihnesc.
- Trebuia să mă fi sunat. - N-am vrut să te deranjez.
Dar pe mătuşa Stephanie n-a deranjat-o câtuşi de puţin.
Mă mir că nu te-a pus să-i plăteşti benzina pe drum la-ntoarcere.
Te-a pus să-i plăteşti benzina?
- Grace? - Vin imediat.
Doar că-mi pare rău: era prima ta zi înapoi.
- Mi-a desenat peste tot. Mi-a... - Tu glumeşti.
Nu mi-a luat nimic în considerare. Nimic; nu i-a plăcut nimic.
Atunci...
- Cum te-a făcut asta să te simţi? - Groaznic. Ruşinată, nici nu ştiu.
Probabil încă nu ştiu cum funcţionează tot procesul ăsta.
Tu ştii că te sprijin, nu-i aşa? În toate astea, în urmarea visurilor tale.
Mulţumesc.
Gen... mi-ai spune dacă ai simţi că n-aş face-o, nu-i aşa?
Ce tot spui acolo?
Nu, vreau să ştii că-mi poţi împărtăşi ceea ce simţi.
Bun. Deci mai bine ai pleca până se-ntoarce bărbatu-meu acasă,
fiindcă se va-ntreba ce cauţi tu aici.
Ţi-aş spune. Mulţumesc că m-ai întrebat.
A trebuit să comand la pachet, deci va dura vreo 30 de minute.
Ar trebui să treci pe la fiică-ta. A avut o zi cam proastă.
Serios?
Ştergeţi?
- Salut. - Ai o secundă?
- Nu tocmai. - Avem o mică problemă acum.
Trebuie să-mi aduci returnările de taxe pe ultimii trei ani mâine la "Mona".
Ce se petrece?
Se pare că lucrurile nu vor fi pe cât de simple le credeam.
Îţi trimit adresa. Trebuie să-nchid.
Sper că ţi-e foame; cred că iar am comandat prea mult.
Mulţumesc.
Simon...
Cred că sunt gata pentru a doua rundă.
N-am dat de contabilul meu, el are toată hârţogăiala; ţi-am adus tot ce aveam acasă.
Auzi... A primit Grace slujba aia?
A pomenit ceva de o prezentare sau ceva, cu mult în urmă.
A primit-o, nu-i aşa?
Bravo ei.
Asta-i de acum patru ani. N-ai nimic mai recent?
De ce-ţi trebuie, până la urmă?
Păi 90% din controale se pot rezolva dacă aduci documentele care trebuie.
- Le scrii un cec şi gata. - Păi ai spus că poţi anula totul.
Câţi bani ai în clipa asta în contul bancar?
Cât "aveam"?
- Vreo 600. - De mii?
Şase. Sute.
- Ce cheltuieli lunare ai? - Ţi le-am scris pe toate acolo.
"Cablu, chirie, servicii".
- Cât faci pe lună? - În medie? Vreo 15 mii.
- Am cheltuieli. - Da, ai cumpărat un scuter acvatic.
- Economii? Ai pus ceva pentru pensie? - Am 27 de ani.
Deci ai în plan să faci asta tot restul vieţii?
Nu. Nu...
Am să mă cuminţesc, îmi iau o slujbă de birou, o ipotecă, un monovolum.
Voi băga într-un plan de pensii private.
Ce spui: ţie ţi-a ieşi grozav asta?
Ce-o fi văzut la tine?
Cred că ai cam văzut şi tu la salonul de bronzat.
Bun.
Îţi spun ce a văzut la mine..
Pe cineva amuzant, de viaţă.
Eu ascult. Pricepi? Viaţa lui Grace e plictisitoare - dar ea nu este.
Ce-o fi văzut în tine?
Eşti un tip care aşază capacul la toaletă?
Eu îi port de grijă, şi fiicei noastre.
Tu nu-ţi poţi purta nici ţie de grijă.
Ce ai putea tu şti despre a avea grijă de o femeie într-o relaţie de - cât, o oră?
Aveai, cât... 20, 25 de ani când te-ai însurat?
Când mă voi aşeza la casa mea, voi şti exact ce vrea o femeie.
Tu ai ieşit din joc înainte de a învăţa să-l joci.
Vrăjeli; au am progresat. Aia fac bărbaţii adevăraţi.
Te-ai însurat de tânăr fiindcă erai speriat.
Erai speriat de fete atunci şi eşti speriat de femei acum.
Şi nu-ţi vei asculta soţia fiindcă te sperii de ce vei auzi.
Dacă sunt aşa speriat... Atunci ce caut aici, acum?
Asta-i prea puţin şi prea târziu, dacă mă întrebi pe mine.
Credeam că voiai să auzi adevărul.
Adevărul...
Adevărul?
Te-ar fi prins fiscul într-o bună zi, oricum.
- Deci, gata? - Gata.
Şi, dacă aş fi în locul tău, aş investi într-un fond bun de pensii.
- Gândeşte-te bine ce faci. N-am terminat. - Ba am terminat.
Nu eşti calificat să mă înveţi nimic.
După ce luăm aia din drum, începem să punem cărămizile.
Bună. Scuze, aia nu poate fi scoasă.
Mersi, Marco.
Care-i problema?
E zid-portant, nu-l putem scoate, altfel compromitem structura.
Asta-i clădire mai nouă, deci e redundant. Îl putem scoate fără probleme.
- Nu, am verificat la primărie înainte... - Da, şi va fi în regulă.
Încerc să-ţi ofer ceva mai bun decât ai cerut.
E vreun motiv pentru care încerci să mă scoţi complet din tot procesul?
Nu încerc să te scot. Încerc să-mi fac datoria.
Datoria mea era să proiectez un spaţiu pe placul lui Patrick, iar tu îl schimbi.
Nu poţi obţine tot ce vrei. Aşa-i în viaţă.
Abia ai terminat facultatea; ce ai putea şti tu...
Bun: hai să...
O putem lua de la capăt?
Eşti liberă supă lucru? Am putea ieşi la o băutură.
Cred că dacă am apuca să ne cunoaştem mai bine...
Ce s-a mai întâmplat cu ăştia doi? După emisiune... sunt încă împreună.
Lasă-l, dacă-i doar un pachet.
Salut.
- Pot intra? - Fireşte.
- N-am cablu. Nu trebuia să fii la şcoală? - Încă nu mă simt bine...
Nu voiam să fiu nevoită să trec iar pe la cabinet.
Deci ai chiulit?
Ai ceva de mâncare? Nu mi-am luat dejunul.
Ştii, a trecut ceva de când eram eu în liceu.
Mă rog: nu aşa mult. Încă mai ţin minte unele chestii.
Trebuie să fi fost ceva efecte negative după cântecul ăla şi cu întoarcerea ta.
Şi am văzut ce-ai pus pe Facebook. E ca un altar: toţi te adoră.
Pun pariu că tu o ardeai cu toţi copiii meseriaşi.
Da, eram populară.
Dar mai ales fiindcă am fost prima din clasa mea care a luat-o la muie.
Nu ţi-aş recomanda.
Oricum: brusc toţi voiau să iasă cu mine, toate studiau cum mă îmbrăcam.
Cam aşa... E acum şi pentru tine?
Înainte, eram gen... ciudata. Şi acum sunt...
Vizibilă.
Era naşpa când nu ştia nimeni cum mă cheamă, dar era şi mai uşor.
- Acum e o mare durere. - De burtă?
Ştiu că-i o schimbare, dar... E grozav că te bagă lumea-n seamă.
A fi popular în liceu te pregăteşte pentru viaţă.
Doar că trebuie s-o faci în condiţiile tale.
Gen, cum?
Ce noroc ai că-s mătuşă-ta...
- E cam zgomotos aici. - Ce...?
- Am zis că-i... - Ştiu. Glumeam numai.
Perfect.
- Deci ăsta-i genul tău de localuri? - În ultima vreme.
Numai ce m-am despărţit de iubit, încerc să revin în joc.
- Îmi pare rău. - Nu, am luat-o în alte direcţii.
M-a cerut. Dar am doar 25 de ani. Cine dracu' mai face aşa ceva acum?
Este...?
Ştii, poate... Va fi greu să vorbim aici.
- Poate am putea merge... - Stai aşa.
Dumnezeule.
E drăguţ, nu? Şi vine într-aici.
Grace, mă bucur că te-am găsit.
Voiam să te felicit.
Ai obţinut slujba?
Am trecut pe lângă clădire să te salut şi mi-au spus că aţi venit aici la bar.
Grace, nu-mi faci cunoştinţă cu acest domn adorabil?
Da. Alex, Simon.
- Ceau, Alex. - Ceau.
- O plăcere să te cunosc. - Încântată de cunoştinţă.
Grace?
Nu-i aici.
- A ieşit cu o doamnă de la lucru. - Da, mi-a pomenit de asta.
- Tu mergi undeva? - Mă scoate la cină mătuşa Steph.
Tu nu erai acasă. Mama nu era aici. Trebuia să mănânc.
- Păi ţi-ai făcut temele? - Da, tată.
- Păi cum te simţi? - Mai bine.
Ce-i?
Mă-ntorc până la zece.
(The Weeks - "Steamboat")
~ Mă irosesc prin măreţul Mississippi ~
~ Sperând că-mi iartă păcatele Dumnezeu ~
~ Pe vapoare pătate de lumina stelelor, Şi un bogătaş îşi drege gâtul ~
~ Luând o-nghiţitură din pahar ~
~ Pianul cântă mângâietor, Şi fiică-sa strigă: "Dă-te de pe mine" ~
~ Nevastă-sa-i murise cu ani în urmă ~
~ Aşa că el bea zile-n şir, Dar amintirile - ele rămân ~
~ Iar lacrimile curg ca alcoolul ~
Vineri, ora 22
Bine aţi venit.
Ştiam că nu te poţi ţine departe.
- Abia am aşteptat, de fapt. - Nu mai spune...
- Iar tu arăţi adorabil. - Să vezi ce port pe dedesubt.
Absolut nimic.
Deci ar putea fi pe-aici feţe pe care le-ai recunoaşte dacă n-ar fi acoperite.
Dar numele jocului e "discreţia".
Trebuie că ştii cum se joacă de-acum, nu?
- Să începem de-aici. - Cred că pot face asta de unul singur.
- Chiar aş prefera aşa, de fapt. - Atunci chiar te rog.
Grijă...
- Prima călătorie. - Scuzaţi-mă.
- Iubito, am să-l împrumut puţin, bun? - Bun.
Dar promite că-l aduci înapoi. E aşa nostim...
Scoate-o la aer şi aminteşte-i regulile.
De ce te dai pe lângă toţi musafirii mei? Iar aia? Era practic inconştientă.
Credeam că pentru asta era petrecerea.
Crezi că asta voiam să văd de la tine?
Eşti aici pentru că eşti cine eşti, nu cel care crezi că vreau să fii.
- Voiam să-ţi arăt că ştiu ce fac. - Dar nu ştii.
- Asta-i atât de special în privinţa ta. - Adrianna!
Doar fiindcă porţi o mască nu înseamnă că trebuie să fii cineva care nu eşti.
Nu încă.
Ceau, Adrianna...
Văd că în sfârşit eşti singur. Am încercat să te prind aşa toată seara.
Cum vom sărbători acum?
Va trebui să mai amânăm.
Poate data viitoare.
- Deci voi două lucraţi împreună? - Ziceai că ai trecut pe lângă clădire?
Zona aia de război e opera mea. Eu conduc renovarea.
- Tu cu ce te ocupi, Simon? - Lucrez în industria serviciilor.
Cunosc replica aia. Am fost chelneriţă prin facultate.
- Şi voi doi de unde vă ştiţi? - E un vechi prieten; prieten de familie.
Aşa e. Ne... Ne vedem tot timpul.
Exact. Deci nu te superi dacă rămân acum singură cu amica mea, nu?
- De fapt, eu sunt şefa ei. - Nu, încercam să ne cunoaştem mai bine.
Eu credeam că ne simţim tare bine. Putem vorbi de gips-carton şi mâine.
- Ar trebui categoric să rămâi. - Nu, dar nu poate.
Trebuie să te calmezi, scumpo. Mă duc la toaletă, apoi mai iau un rând.
- Şi nu pleca nicăieri. - S-a făcut.
- Ce dracu' faci? - Acordă-mi doar o clipă, da?
Nu, nu pot fi văzută afară cu tine. Cum îndrăzneşti să-mi dai aşa de urmă?
Trebuie să vorbesc cu tine şi acum nu-mi mai răspunzi la telefon.
- E ceva ce trebuie să ştii. - Tu nu-nţelegi. Nu înţelegi.
Habar n-ai ce trebuie să ştiu. Da? Ce: mi-ai ascultat problemele? Şi ce?
La fel face şi coafeza mea. Du-te acum.
Nu mai face din astea, te rog. Te-am plătit; sfârşitul poveştii.
Da. Sigur. M-am prins.
Precis eşti perfect fericită acasă acum.
Ce? Ce...
Salut, Patrick, Grace sunt. Scuze că sun aşa devreme, avem o problemă aici.
Nu, n-are sens s-o suni pe Alex. Nu ştiu cum să-ţi spun, dar...
nu cred că are măiestria necesară pentru proiectul ăsta şi-ţi spun exact şi de ce.
- Aşa: ce era atât de urgent? - Voiam să-ţi împărtăşesc ceva.
Astea vor fi câştigurile tale lunare acum că îţi controlez eu contul.
Ăsta e un alt număr. A venit soţia ta la mine.
Ştiai asta?
E o femeie tare şmecheră.
Este, într-adevăr.
Am fost informat cu ceva
Şi ca sfătuitorul tău financiar, m-am gândit să-ţi spun asta.
Dar înainte de a o face, dacă o fac...
Voiam să te întreb...
Chiar vrei să te pun la curent cu ce am discutat cu soţia ta?
Nu te va face fericit.
Dar te pot asigura că voi avea grijă să nu-ţi afecteze vreodată balanţa.
Vreau să-ţi spun adevărul, Charles.
Dar mă gândesc că nu eşti curios de adevăr în sensul absolut al cuvântului.
Ştiu că eşti curios ce fac eu cu banii tăi zi de zi,
Vrei să fii fericit.
Şi mă gândesc că dacă ai şti tot ce ştiu eu acum, nu vei mai fi.
Vreau să văd cealaltă foaie, cea legată de nevastă-mea.
Cred că ai dreptate.
Nu toate parteneriatele necesită să ne spunem reciproc absolut totul.
Câtă vreme suntem amândoi fericiţi.
Atunci ţinem legătura.
Ştii cum ne-am cunoscut - eu şi nevastă-mea?
Era măritată cu prietenul meu cel mai bun.
O nebunie, nu?
- Asta-i casa mătuşii tale? - Da.
Cum nicio mamă de la şcoala noastră nu lucrează,
n-avem unde s-o ardem în timpul zilei.
Mai vine cineva?
- N-aş crede. - Bun; meserie, mă rog.
Să punem ceva muzică.
- Da. - Da? Bine.
- Cum e să dai prima ta petrecere? - Cam ciudat, de fapt.
- Eşti gata să-ţi faci chestia? - Nu ştiu...
Haide, am vorbit aseară despre asta. Trebuie să-ţi exerciţi puterea, fată!
Vrei o duşcă de tequila?
Bun: întrebam doar.
Am văzut nişte puştani strecurând beri. Încerc să fac pe meseriaşa pentru tine.
N-aş putea-o lua cu uşurelul?
N-ai luat-o cu uşurelul la reprezentaţia care a făcut un star din tine, este?
Doamne, fii serioasă: "un star"?
Alo, lume bună, cine vrea să audă şi restul cântecului Anikăi?
- Da! - Da!
Cel pe care nu l-a cântat până la capăt, cel pentru care a fost dată afară!
Şi apoi a fost reprimită, fiindcă adevărul ei a biruit căca... rahaturile lor. Rahat.
- Da! - S-auzim!
- Chiar vreţi s-auziţi asta? - Da! Să-l auzim.
- Nu ne mai ţine... - Cântă-l.
~ Nimeni nu-i perfect, deci nimeni nu-ncearcă ~
~ Orice-aş face nu-i destul, deci ce-mi mai bat capul? ~
Nu, ziceam ca metaforă. Nu o mască la propriu.
Te adresezi cuiva care vorbeşte în metafore; m-am prins.
Adică: soţul devotat, tatăl, consilierul financiar.
Asta-i partea pe care am arătat-o restului lumii.
Dar îmi dau seama că mai e o întreagă altă persoană sub aia.
Deci acum aşa o vezi şi pe Grace: purtând o mască.
Păi Simon zicea că voia sprijin în urmarea visurilor ei.
Cred că mereu crezusem că visurile ei erau să fie cu mine, să avem o familie.
~ Visasem că sunt în munţi, unde fulgii cădeau... ~
- Şi acum? - Când ne-am cunoscut, visul lui Grace
era să studieze designul la Florenţa, să ia bursa pe care o obţinuse în facultate.
Iar eu am oprit-o de la aia.
Deci nu crezi că persoana cu care te-ai însurat e de fapt soţia ta.
Cred că încearcă să fie, dar nu cred că aia e cu adevărat.
Sau, oricum, nu e în totalitate. Înţeleg: tocmai am trecut prin asta.
- Adică încă mai trec prin asta! - Păi ai întrebat-o despre asta?
Păi... cred că mă tem de ce aş putea auzi.
~ De ce nu vii puţin mai aproape... ~
Toţi avem două laturi ale noastre, Neil. Unii chiar mai multe.
Pe unele nu le arătăm nimănui, doar nouă înşine.
Da, dar dacă... ne-am scoate amândoi măştile, să spun aşa,
am putea să nici nu ne recunoaştem unul pe celălalt.
Poate ar trebui să le păstraţi puse, deocamdată.
Măcar atunci încă mai ştim cine suntem.
~ De ce nu vii puţin mai aproape... ~
~ Dacă vin mai aproape, aş putea cădea ~
~ Ca fulgul în apă şi să dispar în ea cu totul ~
~ Vreau să cred, să cred ~
~ Chiar dacă ştiu că nimeni de-aici ~
~ Nu-i atât de pur ca zăpada spulberată ~
Traducerea: Reef