În episoadele anterioare...
Olivia Dunham, FBI.
Evenimentele astea se numesc Tiparul,
ca şi cum cineva ar face experimente,
numai că întreaga lume e laboratorul lor.
Poţi avea pe cine vrei tu.
Îl cheamă Walter Bishop.
Tatăl meu. A lucrat la Harvard.
A lucrat la un program experimental strict secret al Armatei SUA
într-un domeniu numit pseudoştiinţă.
Vrei să spui că
tata a fost dr Frankenstein.
Atât de multe s-au întâmplat aici...
Şi atât de multe sunt pe cale să se mai întâmple.
Iar scrii note muzicale, Ben?
Parcă am mai vorbit despre asta.
Parcă trebuia să iei o pauză de la muzică,
ca să mai ai timp şi de alte lucruri.
Poate de ceva nou.
Tată, să nu te superi pe mine,
dar poţi să reglezi ştergătoarele să se mişte mai încet?
Să se mişte mai încet?
Ritmul.
Mă deranjează.
Îmi pare rău, chiar nu pot.
Trebuie să văd şi eu ceva.
Opreşte-te, am nevoie de ajutor.
Ce s-a întâmplat?
Nu ştiu. Să vedem.
Eşti bine?
Eu da.
Nu pot să spun acelaşi lucru şi despre maşina mea.
S-a cutremurat, apoi s-a oprit.
Şi nu-mi merge nici telefonul.
Stai aşa.
Vin imediat.
Mulţumesc.
Nu-i noaptea potrivită să rămâi blocat pe-aici.
Da, am nevoie de o maşină care să mă remorcheze.
Sunt pe Route 12
şa vreo 3 km nord de Fair Oak.
Da, cu numere de Massachusetts,
3-3-2-E-W-D.
Bine, mersi.
Sunt ocupaţi. O să dureze ceva.
Atunci, mai mult ca sigur n-o să pot ajunge
la întâlnirea de afaceri, care în mod normal ar fi o binecuvântare,
dar asta e foarte importantă.
Ascultă, nu mă prea pricep eu la maşini.
Dar hai să arunc o privire.
- Nu, nu, ai făcut destule. - Nu. E-n regulă.
Transmisia e uscată.
A fost un scurtcircuit.
Uşurel.
N-am vrut să te sperii.
Nu-i nimic. Nu te-am auzit.
Da, ascultă, scuze c-a durat aşa de mult.
Omule, eşti bine?
Unde e maşina ei?
Ben.
Ben?
Ben!
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & corleone
FRINGE Sezonul 1, Episodul 8
Numele băiatului e Ben Stockton.
Din ce zice tatăl său, se întorceau acasă
de la un spectacol şcolar aseară,
când a văzut o femeie care avea probleme cu maşina.
Tatăl susţine că în timp ce se uita
la maşina femeii, ceva s-a întâmplat.
A spus că a fost ca un salt în timp,
iar fiul său, femeie şi maşina sa dispăruseră brusc.
Aşa că a leşinat.
În declaraţia dată poliţiei,
a insistat că nu şi-a pierdut cunoştinţa niciodată.
Mai sunt martori care să susţină povestea tatălui?
Nu, dar asta nu e prima oară când se-ntâmplă aşa ceva.
Astea sunt din dosarele altor trei cazuri de persoane dispărute
ce datează de-acum zece ani.
În fiecare din ele, martorii spun c-au văzut aceeaşi femeie.
Am încercat să rulăm programe de recunoaştere facială.
N-am obţinut niciun rezultat.
Şi celelalte victime ce-au păţit?
Prima a fost găsită rătăcind pe I-91 pe lângă Northampton.
A doua la supermarket ghemuită într-un congelator.
Însemnând ce? Că au fost lăsaţi să plece?
Aşa se pare.
Dar nu înainte de-a fi înnebuniţi de ceea ce li se făcuse.
La două săptămâni după ce-a fost găsită,
una din victime a-ncercat să-şi facă singură o lobotomie
folosind un cuţit pentru tăiat untul.
Şi niciuna din victime nu-şi poate aminti
ce s-a întâmplat în timpul cât au fost răpite.
Nici chiar hipnotizate.
Deci toţi sunt savanţi.
Un teoretician de probabilităţi,
un inginer structural...
Dacă presupunem că e un răpitor în serie,
un puşti de zece ani nu prea se potriveşte la situaţia dată.
Nu, dar în afară de asta,
detaliile legate de dispariţia sa
sunt identice cu celelalte.
Interacţionarea cu femeia din desen,
apoi trăirea unui interval de timp pierdut.
Lumini sclipitoare ciudate.
Verde, verde, verde, roşu.
La fel ca luminile de Crăciun.
De unde ştiai asta, dr Bishop?
Nu ştiu.
Dar asta s-a întâmplat, nu?
Da.
Crezi c-ai putea să-ţi pui mintea la contribuţie, Walter?
Ai putea fi de ajutor astfel.
Lumini de Crăciun.
Atât îmi amintesc. Îmi pare rău.
Ştiu cum sună.
De parc-aş fi nebun, dar nu sunt.
Am vorbit cu ea.
I-am atins maşina.
Poliţiştii mi-au interogat fratele ore întregi.
S-au purtat cu el de parc-ar fi suspect.
Ştiu ce-am văzut. Era reală.
De ce nu-l crede nimeni?
Îţi pierzi vremea.
Trebuie să-l găsim pe Ben.
Da, te cred.
De fapt, credem că aceeaşi femeie
ar putea fi implicată în alte câteva răpiri.
S-a mai întâmplat?
De ce-ar vrea cineva să-mi răpească fiul?
Nu ştiu.
Sincer, el nu se încadrează în profilul celorlalte victime.
În primul rând, toţi erau adulţi.
Şi în al doilea rând, toţi erau savanţi.
Experţi în diverse domenii.
Ce-i?
Şi Ben e un fel de expert.
Adică?
Acum nouă luni, nevastă-mea îl ducea pe Ben la şcoală.
un idiot care întârziase la programare la dentist a trecut pe roşu.
Şi au fost loviţi pe trecere.
Abby a murit.
Doctorii au spus că nu ştiu dacă Ben avea să supravieţuiască.
A stat şase zile în comă.
Şi când s-a trezit...
E mai uşor dacă-ţi arăt.
Asta a fost în ziua în care l-am luat de la spital.
N-a vorbit nimic
de când i-am spus că mama lui a murit.
Apoi am venit acasă,
iar el s-a aşezat la pian
şi s-a apucat să cânte.
E foarte talentat.
Înainte de asta,
n-a luat nici măcar o lecţie de pian.
Doctorii lui mi-au spus că au mai fost cazuri de-astea.
Oameni cu traume severe la ca creier
care se trezesc cu abilitatea de-a face anumite lucruri
pe care nu le făcuseră niciodată.
Două săptămâni mai târziu, îşi compunea singur muzica.
O anumită piesă în special.
Nu l-a mai interesat nimic altceva.
Ai spus că ceilalţi oameni care au fost răpiţi
erau experţi într-un domeniu.
Crezi că de-asta l-au luat pe Ben?
Nu ştiu.
Mulţumesc mult pentru timpul acordat.
Agent Dunham...
După ce-a murit Abby, fratele meu...
De-abia a rezistat.
Fără Ben, nu cred c-o să mai poată.
O să fac tot ce pot.
Mulţumesc.
Cum te simţi, Ben?
Vreau acasă.
Vreau să-l văd pe tata.
Am ceva mai bun pentru tine.
Am pe altcineva aici care ar vrea foarte mult să te vadă.
Nu mă interesează!
Vreau să-l văd pe tata!
Mama ta o să fie foarte dezamăgită să audă asta.
Mama a murit.
Eşti sigur de-asta?
Hei, Walter,
nu crezi că e un pic cam devreme
pentru colinde?
Fredonez colinde
pentru a elibera anumite detalii din subconştientul meu,
ca să-mi amintesc unde am mai auzit
de luminile verzi şi roşii.
Din păcate, încă n-a mers.
Deci ai crezut că e de mai mare folos
să lucrezi la decoraţiunile pentru bradul de Crăciun?
Deşi nu-mi amintesc unde-am auzit de lumini,
mi-a venit o idee, o teorie,
legat de modul cum a fost luat băiatul.
Am fost angajat ca să dezvolt o tehnologie,
un tipar complicat de lumini intermitente
cu scopul de-a crea o stare indusă de hipnoză.
Teoretic, subiecţii de test fac orice li se spune.
Latră ca un câine, dansează ca o capră, spală maşina.
Statul te-a pus să lucrezi la controlul asupra minţii?
Nu statul.
Era o agenţie de publicitate.
Sperau să transmită luminile intermitente în timpul reclamelor,
pentru ca victimele să n-aibă de ales,
decât să le cumpere produsele.
Din păcate, provoca doar ameţeli.
Lucru nefericit, pentru că, pare-se,
oamenilor nu le place să facă cumpărături
când le vine să vomite.
Domnişoară!
Unde-i telecomanda?
Walter, Walter.
Walter, coboară tonul, da?
Presupun că luminile intermitente
văzute de tată au indus o transă hipnotică,
timp în care copilul a fost răpit.
Parc-ai zis că experimentele au eşuat.
Da.
Dar eu m-am axat doar pe sincronizarea şi intensitatea
luminilor, nu şi pe culori.
Pe verde şi roşu.
Eu cred că acele lungimi de undă sunt cheia succesului.
Vino.
Hai să-ţi demonstrez. Haide.
Ce vrei să fac?
Uită-te la lumini.
Îmi pare rău, Walter.
Poate ai mai mult noroc data viitoare.
Sunteţi gata pentru prânz?
Ce faci, chachi?
- Tu mi-ai făcut asta? - Tu ţi-ai făcut-o.
Dunham.
Eu sunt.
Bazându-mă pe descrierea făcută de tată,
ţi-am identificat răpitorul.
O cheamă Joanne Ostler.
A fost studiat neurologia la MIT.
Ar fi împlinit 30 de ani în martie anul ăsta.
Ce vrei să zici?
Conform departamentului de înregistrări,
Joanne Ostler a murit acum zece ani.
Sigur e aceeaşi femeie?
Arată exact la fel ca şi femeia din schiţa ta.
Şi nu are nicio soră geamănă, pentru că am verificat.
Şi ce-a păţit?
Se pare că maşina ei a căzut de pe pod în noiembrie '98,
cu opt luni înainte de răpiri.
Cum e posibil aşa ceva?
Uite care-i faza.
Maşina a fost recuperată, dar trupul nu i-a fost găsit.
Deci e posibil să fi supravieţuit.
Asta sau Broyles te-a pus să cauţi cai verzi pe pereţi.
Ce naiba face?
Crede că-l ajută să-şi amintească unde a auzit de luminile alea.
Avem veşti bune.
Credem că ştim cum a fost răpit Ben.
Luminile alea intermitente
l-au trimis pe tată într-o stare de hipnoză.
Iar noi credem c-am identificat-o pe femeia responsabilă de astea.
Am găsit!
Crăciunul.
Ceea ce duce la colinde,
dintre care unul e Jingle Bells
ceea ce duce, evident, la plimbat prin zăpadă,
ceea ce te face inevitabil să loveşti cu putere.
Să loveşti?
Dashiell Kim,
cel care mi-a zis de lumini.
Sunt sigur de-asta.
Unde e, Walter?
Putem vorbi cu el?
Cred că asta depinde dacă a reuşit sau nu să se sinucidă.
Ce tot spui acolo, Walter?
Cine-i tipu' ăsta?
Un coleg deţinut de-al meu de la azilul St Claire.
Cred c-am identificat un nou răpit.
Dashiell Kim. A predat astrofizica la UMASS.
A dispărut în mai 2006.
A apărut o săptămână mai târziu la casa de lângă Clarksburg,
unde a făcut şi o criză de psihoză.
Şi-a ciomăgit de moarte soţia cu un levier.
A fost internat la spitalul St Claire.
A fost internat în acelaşi timp cu dr Bishop?
Walter Bishop susţine că-şi aminteşte că el
i-a spus o poveste despre o femeie
care l-a adormit cu un brad de Crăciun şi l-a răpit.
Lumini verzi şi roşii.
Şi se potriveşte profilului.
Expert într-un domeniu ştiinţific.
Dar trebuie să-mi faci rost de-o aprobare de interogare
aranjată pe căi mai puţin legale, ca să-i putem face o vizită.
E ceva ce Kim şi-ar putea aminti în mod special
în legătură cu răpirea?
Unde a fost dus, poate.
Ar putea dura ceva timp
De ce?
Aici scrie că Dashiell Kim e un 1027.
Şi ce-i asta?
criminal nebun
care cunoaşte secrete de stat.
Se pare că Kim avea ca hobby consultarea contractelor de apărare pentru JPL.
Nu poţi vorbi cu el fără aprobare oficială.
Şi cât o să dureze?
Cel puţin şase săptămâni.
Am pe cineva la Justiţie.
O să-i spun că e urgent.
Nu ştiu cum ar putea un tip care i-a făcut asta soţiei sale
să te ajute să găseşti un puşti dispărut.
Nu te-ai uitat niciodată în ordinea asta, nu?
Nu.
Bună, Bean.
Mamă?
A făcut asta proprie soţii?
După 32 de ani de căsnicie.
Păreau fericiţi.
Până a venit Dashiell după ce-a fost răpit
şi a omorât-o în bătaie.
V-am auzit cumva vorbind despre vechiul meu prieten, Dashiell?
Desigur.
I-aş recunoaşte mâna oriunde.
Adică a ucis şi pe alţii?
A încercat... un pacient de la institut, Jasper,
dar, de fapt, eu mă refeream la ecuaţie.
Dashiell era obsedat de ea.
În ce sens?
N-o putea termina
L-am ajutat s-o termin odată,
iar el a venit la mine cu o furculiţă de plastic.
La ce te gândeşti?
Tatăl lui Ben a spus că a devenit obsedat
de o anumită piesă.
Şi nici el n-o putea termina.
Am ascultat-o, e foarte frumoasă.
E la ani lumină în faţa ta când erai de vârsta lui.
Walter, uită-te la asta.
Vezi funcţia asta?
Apare aici, aici şi aici...
Se repetă la nesfârşit.
Da, da, e o expresie care se repetă.
Sau e un ritm.
Da, presupun că da.
Vrei cumva să zici...
Poţi transforma asta în note muzicale standard?
Pot încerca.
Ce se-ntâmplă?
Muzica e u limbaj matematic.
Coardele au valori numerice,
iar notele lor sunt
1/4, 1/8, 1/16.
Toate sunt variabile de fracţii.
Bine, am făcut cursuri de oboi vreo şase luni,
Apoi am renunţat.
Aproape ai reuşit, Peter.
Cu asta, se fac nouă.
Ascultă aici.
Pare cunoscut?
E cântecul lui Ben.
Da.
Melodia lui Ben e echivalentul muzical
al formulei matematice a lui Dashiell.
Cum e posibil aşa ceva?
Nu s-au cunoscut niciodată.
De fapt, nu e deloc surprinzător.
Minţile curioase ajung, adesea, la aceeaşi idee.
Newton şi Leibniz,
fără să se cunoască,
au inventat analiza matematică.
Întrebarea relevantă e "ce e"?
Ce e ce?
Ce vor să rezolve, atât Dashiell, cât şi Ben?
Cum e posibil aşa ceva?
Suntem în Rai cumva?
Nu, nu suntem în Rai.
Dar nu înţeleg.
Te-am văzut făcându-ţi-se rău.
Nici eu nu înţeleg.
Dar ştiu că sunt aici.
Şi mie mi-a fost foarte dor de tine, prietene.
Ca eu să rămân, trebuie să faci ce spune femeia asta.
Trebuie să termini melodia, Bean.
Trebuie s-o termini.
E important, Ben.
Bine.
Te iubesc, mamă.
Şi eu te iubesc, Bean.
- Dr Sumner. - Bună.
Mulţumesc mult că v-aţi făcut timp să vă distraţi cu mine.
Am auzit că te interesează să vorbeşti cu unul din oamenii mei.
Cu toate că nu înţeleg ce-l ajută pe Dashiell Kim.
Ar putea fi FBI-ul.
Noi anchetăm un caz de persoană dispărută...
O răpire.
Şi credem că înainte de-a veni aici.
dl Kim s-ar putea să fi fost el însuşi mărturia unei răpiri.
Probabil de către aceeaşi persoană pe care o căutăm noi.
Presupun c-aţi aflat informaţia asta
de la un fost pacient de-al meu.
Dr Walter Bishop?
Tu eşti agentul care l-a externat acum trei luni, nu-i aşa?
Da.
Şi trebuie să ştiţi că se descurcă chiar bine.
Ne asistă încă de la externare.
Nu are ce căuta printre noi.
Vă apreciez grija,
dar nu sunt aici să discutăm despre dr Bishop.
Vă respect discreţia,
dar cu condiţia să mi-o respectaţi şi dumneavoastră.
Sănătatea mentală a pacienţilor mei
e grija mea principală.
Şi să-i expun interogatoriilor
agenţilor F.B.I. nu prea face bine terapiei.
Vă înţeleg poziţia
şi aş vrea să vă ajut,
dar nu-l pot expune pe Dashiell la feţe noi în momentul ăsta.
Dr Sumner, mă aflu aici pentru că viaţa unui copil
ar putea fi în pericol.
Ar putea fi o cale să rezolvăm asta.
Ascult.
M-aţi asigurat că Walter Bishop se descurcă bine.
Dacă aşa e, o să-i permit lui Walter Bishop
să vorbească cu dl Kim şi să îi pună întrebări.
Ar putea să-i facă bine lui Dashiell să vadă o faţă familiară.
Nu e nimic de discutat, Olivia.
Dar e singura modalitate
prin care putem lua legătura cu Dashiell Kim.
Cu siguranţă nu.
Peter!
Vrei să-l trimiţi pe tatăl meu care e deja instabil mintal
înapoi în locul care l-a făcut să fie aşa.
N-avem de ales.
Trebuie să vorbim cu Dashiell
şi fără permisiunea lui Sumner avem nevoie de o citaţie,
lucru ce va dura.
Chiar dacă vorbeşte cu Dashiell,
ce te face să crezi că o să-şi amintească vreun cuvinţel din ce zice?
Nu-şi poate aminti nici ce a mâncat la prânz.
Am remarcat că ai obiceiul de a vorbi despre mine
ca şi cum n-aş fi în cameră.
Nu-i pasă nimănui ce cred eu?
Ba da, Walter.
Ce vrei să faci?
Aş prefera să nu merg.
Walter!
A spus nu, Olivia.
Nu e corect.
Am spus că aş prefera să nu merg, dar o voi face.
Fiecare clipă ce trece,
e altă clipă în care viaţa băieţelului e-n pericol.
Nu-i aşa, agent Dunham?
Atunci, ar trebui să mergem.
Eşti pregătit?
Când ieşi, o să fim chiar aici.
Baftă, Walter.
Vino cu mine.
Îmi pare rău. Îmi pare rău. Nu te pot ajuta.
Ce-ai mai făcut, dr Bishop?
Ştii, nu m-am întors cu adevărat.
Păi, îmi pare bine să te văd oricum.
Ai 10 minute la dispoziţie, Walter.
Dashiell.
Sunt eu, Walter.
Walter Bishop.
Walter?
Arăţi diferit.
E din cauza bărbii.
Într-un fel, şi tu arăţi diferit.
Zâmbetul ăsta.
Ţi-au umblat la medicaţie?
Nu m-ar surprinde.
Medievalii ăştia sunt mai pricepuţi
la frenologie decât la psihofarmacologie.
Mi-e dor de glumele tale, Walter.
Şi mie de povestirile tale.
Cea despre femeia care te-a luat
cu luminile roşii şi verzi.
Uită-te la mine, Dashiell.
E important.
Unde, mai exact, te-a dus femeia?
Îmi pare rău.
Nu ştiu la ce te referi.
Cred că mă confunzi cu altcineva.
Acum, dacă mă scuzi,
vreau să stau aici şi să-mi termin budinca în linişte.
Mereu ai încercat să-i dai de capăt, nu-i aşa?
Da.
Nu mai fac calcule, Walter.
Formulele matematice nu sunt favorabile stabilităţii mele mentale.
E în regulă, dar dacă recunoşti ecuaţia,
nu-ţi aminteşti femeia
cu luminile roşii şi verzi, unde te-a...
Nu mai fac calcule!
Obişnuiai să-mi povesteşti asta mereu.
- Nu! - Mă înnebuneai.
Nu mai fac calcule. Nu-mi pasă de matematică.
Dr Bishop?
Nu, trebuie să ştiu unde te-a dus, la naiba.
Destul! E timpul să pleci.
- Unde e? - L-am prins.
Te rog, Dashiell, e doar...
Cum adică l-ai sedat?
Walter se află, prin lege, în custodia mea.
N-ai niciun drept să-l reţii aici.
Nu numai că am dreptul să-l reţin,
am şi responsabilitatea de a-l reţine.
L-a atacat pe dl Kim.
Dacă-l eliberez şi se întâmplă altele...
Vă asigur că nu o să se întâmple.
E sub supravegherea noastră.
Poate asta a creat problema.
Adică?
Am discutat puţin cu dr Bishop,
după ce s-a calmat, despre asistarea voastră
şi e clar că expunându-l
la stresul investigaţiilor criminale,
în timp ce îi încurajaţi
noţiunile pseudo-ştiinţifice fantastice,
a exacerbat cele mai rele caracteristici ale bolii sale mentale.
- Serios? - Serios.
Că după ce am văzut în ultimele trei luni,
Walter mi se pare a fi unul dintre cei mai sănătoşi oameni pe care îi cunosc.
Chiar aşa?
O să simplific treaba.
Dr Sumner, Walter Bishop ne asistă într-o anchetă pe care acum o obstrucţionaţi.
Aşa că ori îl eliberaţi în grija noastră, ori fac rost de un ordin judecătoresc.
Atunci, mergeţi şi luaţi ordinul judecătoresc.
Bine-ai revenit, Walter.
Cum stăm cu pontul din Rochester?
Agenţii locali se îndreaptă spre magazinul unde au văzut băiatul.
Speră să le confirme cei de la supraveghere
că într-adevăr a fost Ben Stockton.
Am instituit puncte de control?
Nu, se ocupă de asta. Până acum, nimic.
Biroul consilierului general la telefon.
Este vorba despre dr Bishop.
Sunt agentul Dunham.
Nu, voiam să ocoleşti protocolul.
Te rog, am nevoie de ajutorul tău. Trebuie să-l scot pe Bishop.
Bine, la 7 dimineaţa.
- Mersi. - Ce-a fost asta?
Trebui să aşteptăm până dimineaţă
ordinul judecătoresc ca să-l eliberăm pe Walter.
Dar atunci iese?
Promit. Îmi pare rău.
Şi desigur ai avut dreptate.
Nu, asta a fost alegerea lui Walter.
Bine.
Dacă vrei, mergi la recepţie, cineva îţi va aduce o maşină
şi, atunci, măcar unul din noi o să se poată odihni.
Femeia care l-a răpit pe Ben, Joanne Ostler,
toată lumea o credea moartă până acum, nu?
Da.
Ei bine, se pare că s-a deplasat
în ultimii zece ani.
Trebuie să fi folosit numele altcuiva.
Nu am obţinut niciun rezultat când i-am căutat un alias.
Pe ce-ţi bazezi căutarea?
Pe anagrame.
Cum ar fi combinaţii de nume de familie diferite.
E ceea ce folosesc majoritatea
dacă vor să îşi schimbe identitatea.
Mersi, ştiu asta. Am făcut-o şi eu de două ori.
De ce nu mă surprinde?
Cea mai bună minciună e cea care e mai uşor de reţinut.
Cu consistenţă e cea care e bazată pe adevăr.
Oricând aş face asta,
m-aş baza pe numele meu mic.
Bishop, deci Peter King.
Peter Knight.
E o idee excelentă,
dacă ai un nume simplu ca Bishop.
Ce faci când e Ostler?
E vreun calculator pe care-l pot folosi pe aici?
E o răpitoare în serie, aşa că e deşteaptă.
Probabil a schimbat maşinile.
Vreau un raport cu toate maşinile furate
în ultimele 36 ore.
Unde se printează?
Mulţumesc.
Şi fiecare benzinărie din centru până în Rochester.
Şi scoate-mi toate chitanţele de la cărţile de credit.
"Ostler" însemna hangiu în engleza veche.
Stai aşa.
Engleza veche.
Esenţialul e că "hangiu" m-a făcut să mă gândesc la hoteluri.
Aşa că am comparat ultimele nume
cu hoteluri care se potrivesc cu prenumele ei.
Joanne Ritz.
Nu are poză, doar o căsuţă poştală în Clarksburg.
Căsuţă poştală?
Criminalilor nu le prea place
ca oamenii ca tine să ştie unde stau.
Poţi să măreşti aria de căutare pentru Ben Stockton până în Clarksburg?
Ce e, Ben? Ce s-a întâmplat?
Eu...
Eu doar... n-o văd.
E în regulă, Bean.
Te descurci minunat, dragule.
Nu pot.
Nu ştiu cum se termină.
Mamă!
Nu!
Te rog, nu vreau să plec.
Asta e decizia lui Ben, nu?
Mamă!
Opreşte-te!
Ce-i faci?
Numai tu eşti de vină dacă o pierzi din nou.
Mamă!
Îmi pare rău că te-am supărat aseară.
Pleacă!
E un băieţel acolo.
Are probleme.
Noi suntem singura lui speranţă.
Nu vreau să vorbesc despre matematică, Walter.
Bine, bine.
Nu trebuie să vorbim despre ecuaţie.
Trebuie să ştiu despre femeie.
Unde te-a dus.
Te înşeli.
Nu a fost nicio femeie.
Dashiell.
Dacă nu o faci, băieţelul...
Va ajunge ca noi.
Te rog, Walter!
- Nu pot. - Ba poţi.
A fost aşa de frumos.
Mi-a promis diverse lucruri.
Ceea ce voiam mai mult ca orice.
Dar când nu am putut rezolva ecuaţia,
şi-a retras promisiunile.
Tot ce promisese.
A fost o minciună.
Nimic nu a fost adevărat.
M-a rănit.
M-a băgat într-o temniţă.
Mi-a umplut mintea
cu imagini ale persoanelor iubite.
Apoi i-a torturat, dezmembrându-i,
în tot timpul ăsta încercând să-mi extragă din minte răspunsurile pe care le voia.
Dar n-am putut...
N-am putut să-i dau ce-şi dorea.
Unde ai fost, Dashiell?
Ţi-am zis, într-o temniţă.
Nu, nu, nu.
Nu în vreo fantezie, tontule.
Unde ai fost cu adevărat?
Într-o temniţă! O temniţă într-un castel roşu!
Ascultă-mă. Să-mi răspunzi.
Nu înţelegi?
Nu, ascultă.
Numai aşa îl putem găsi.
Nimic din toate astea nu s-a întâmplat.
A fost doar un vis.
Doar un coşmar.
Faci o mare greşeală.
În ciuda sforilor pe care le-ai tras,
tatăl tău nu e destul de sănătos
ca să fie externat din spital.
Mersi de sfat.
Apreciez că e mai în siguranţă cu mine decât e cu tine.
N-o fi el întruchiparea sănătăţii mentale,
dar ieri, când l-am văzut intrând pe uşa aia,
l-am văzut schimbându-se.
Îi era teamă.
Şi ce vrei să spui?
Vrei să spui că am reuşit cumva să îi fac rău intenţionat?
Biroul Securităţii Naţionale.
Cum ai reuşit?
Adică?
Adică am aflat câte ceva despre tine de ultima dată când ai fost aici.
Te-ai înrolat la M.I.T
cu credite false,
ai pus bazele unor afaceri şi ai eşuat
şi pe urmă ai fugit de consecinţe.
Încerci să spui ceva?
Nu eşti calificat să-i fii tutore lui Walter.
Şi o să trimit o petiţie la stat ca să ţi-l ia din grijă.
Pardon?
Chiar dacă vrei să recunoşti sau nu, Walter reprezintă un pericol,
atât pentru el, cât şi pentru alţii.
Atunci, cred că aşchia n-a sărit departe de trunchi.
Căci tu crezi că ştii de ce e el capabil, dar habar nu ai de ce sunt eu capabil.
Mă ameninţi cumva?
Aş vrea să-l văd pe tata acum.
Walter?
Eşti bine?
Aş vrea să plec acum.
Desigur că vom pleca acum.
Am... am eşuat.
Totul a fost în van.
Dashiell a ţinut-o pe-a lui,
ca un nebun incoerent,
cum că a fost dus în temniţe
şi în castele roşii.
Fiule?
Aşa te simţi când vorbeşti cu mine?
Walter.
Hai să mergem acasă.
Scuzaţi-mă, doamnă.
Sunt agentul special Francis de la FBI.
Voiam să ştiu dacă l-aţi văzut pe acest băiat.
Numele lui e Ben Stockton. Are 10 ani.
Nu, îmi pare rău. Ce a păţit?
Aici Dunham.
Eu sunt.
Vreau să ştii că a ieşit.
Bun!
Ce face?
E bine,
dar sper că ai vreo pistă acolo,
pentru că ăsta a fost un eşec total.
Îmi pare rău.
Nu a putut să se înţeleagă cu Dashiell?
Nu, e foarte afectat de asta.
Se învinovăţeşte singur.
A aflat ceva?
A spus doar că tipul bâlbâia încontinuu,
vorbind despre castele roşii şi temniţe.
A făcut ce-a putut.
Mă bucur că e bine.
Da, şi eu.
În regulă, dacă apar castele roşii, te anunţ.
Sigur.
Nu e un pod basculant, dar e pe aproape.
Locul ăsta arată ca şi cum n-ar fi fost folosit de ceva timp.
Sunt Francis.
Am nevoie să cercetezi o proprietate pentru mine.
- Charlie? - Da.
Cred c-am găsit ceva.
Ai grijă de tine.
Slavă Domnului!
O să fii bine.
Stai!
Mâinile sus!
Eşti bine?
Era chiar acolo.
E bine să fii acasă, nu?
Locul ăsta e mizerabil.
Ai dat petrecere cât am lipsit?
Nu, Walter, n-am dat nicio petrecere.
Nu vreau să înţelegi greşit, dar am nevoie de spaţiu.
Îmi pare rău că-ţi spun asta aşa dintr-o dată,
dar camerele astea sunt înghesuite.
Cred că sunt pregătit pentru a avea camera mea.
Asta... nu-i o problemă.
Pot vorbi mâine cu Olivia să te cazeze în campus.
Ar fi foarte benefic.
Faptul că te-ai întors acolo a fost foarte curajos, Walter.
Mulţumesc, fiule.
Am luat-o.
Acum să vedem dacă face ce-ai zis tu.
Unde-i ecuaţia?
Pare nebunesc că nişte numere pot face un asemenea aparat să meargă.
Uită-te prin casă, în birou, în bucătărie.
Numerele animă totul.
Asta e.
A mers.
E incredibil.
A mers.
Ţi-e foame, Ben?
Că e un tonomat în hol, iar eu am un fişic întreg de monede.
Nu, sunt bine. Mulţumesc.
Sigur?
Ben?
Tată?
- Ben? - Tată?
Formularele de eliberare.
Imediat ce semnează, sunt liberi să plece.
Da... Poate ar trebui
să-i lăsăm puţin.
Chiar trebuie să-i sun pe Peter şi pe Walter.
După toate prin câte a trecut Walter,
o să se bucure să afle că Ben e bine.
Ai făcut treabă bună.
Traducerea şi adaptarea: veveriţa_bc & corleone
Sincronizare DVDRip: kuniva