Din far och du stod inte varann nära?
Pappa var sjuk. Han ville dö på egna villkor.
Ni har inte setts på sju år – då din dotter försvann.
Du tror att Anton blivit kidnappad av samma gärningsman som tog din dotter.
Sköt du din utredning, så sköter jag min.
–Vi ska hitta honom. –Jag har inte sett Johan på flera år.
Du behöver inte förklara.
Stanna här.
–Fungerar den här? –Gå bara med på kraven.
–Aldrig. –Då får vi göra det på mitt sätt.
Jag har haft det i sju år. Josefine tappade det när hon försvann.
Josefine?!
–Nej, Eva. –Jag ska träffa min dotter!
Hon får inte ta emot besök.
Hundarna fick vittring på någonting, men vad det var...
Det kan ju vara Anton.
Oscar! Sitter du där?
Vi ska ju käka frukost nu. Kom.
–Jag vill att Anton ska komma hem. –Jag med. Han kommer nog snart.
Jag vill Anton att ska komma hem NU.
Hallå?
Hallå? Är det någon där? Hallå!
Hej...Eva. Pekka Koljonen. Jag vet inte om du kommer ihåg mig.
Sist vi träffades hade jag röda hund.
Jag beklagar verkligen sorgen. Din pappa var mer än en patient för mig.
Följ med.
Om han gått vilse borde vi ha hittat honom nu.
Vi borde försöka hitta en förövare i stället.
–Inget tyder på människorov. –Hela Silverhöjd har ju finkammats!
–De vill pressa Thomas på pengar. –Det är en möjlighet som vi prövar.
Men i så fall borde kidnapparna ha gett sig tillkänna för länge sedan.
Ja...jag vet inte. Vi får väl tänka om.
–Tänka om, hur då? –Större.
Större. Hur?
Vi måste testa alla som har kommit i kontakt med flickan–
–men inget säger att hon är smittsam.
–Hur mår hon? –Oförändrat, men stabilt.
Jag kom åt någon växt ute i skogen.
Det där är björnloka. Saven har den effekten.
Det är ingen fara. Med salvkompress är du nog återställd om två veckor.
Du, jag hittade en morfinflaska som du skrivit ut till pappa.
Han hade väldigt ont, men små dagliga doser lindrade den värsta smärtan.
–Var du uppe hos honom på gården? –Ja. Han ville ju inte lämna huset.
Såg du någon annan när du var där?
Det var länge sedan sist, och Johan vägrade ta emot mig de sista åren.
–Trots att han var sjuk? –Mm.
Jag försökte förklara att han måste behandlas, men han lyssnade inte.
Då hör jag av mig när jag fått svar.
Det är inget att oroa sig för. Jag ska hämta en salvkompress.
Men...fick han inte någonting? Cellgifter eller strålbehandling?
Är det vad du har hört? Att din pappa hade cancer?
–Och du såg inte vem det var? –Nej. Jag hörde någon utanför dörren.
Sedan skulle jag titta om det var någon där. Men det var inte det.
Inget annat misstänkt? Ingen har ringt?
Nej, jag borde inte ha ringt, men jag blev så himla rädd så att...
Du gjorde helt rätt, Lina.
Ursäkta.
Om du skulle komma på något nu, kan du väl ringa mig? När som helst.
Gå ut och se till Oscar.
Jag ber om ursäkt. Hon har varit lite...skör sedan Anton försvann.
Någon var ju här och försökte ta sig in i huset. Oroar det inte dig?
Det kan ju ha varit vem som helst.
Tio dagar utan spår. Det blir alltmer troligt att någon tagit honom.
En fråga...
Nej, det har jag inte.
Mm... Ja...
Jag har gjort allt du bett mig om. Vad vill du mer att jag ska göra?
Jag vet, men jag har för helvete inte hunnit det, sa jag ju!
–Förlåt. –Antons nalle har kommit hem.
–Hej, Oscar. Förlåt, vad sa du? –Antons nalle knackade på dörren.
Du får inte springa iväg så där. Kom.
Jag gissar på en parasitsjukdom som angriper cellerna och tar över dem.
–Går det att bota? –Jag kom aldrig så långt.
Men nu verkar det tyvärr som om jag får en andra chans.
–Flickan lider av samma sak? –Vi behöver mer utförliga prover.
–Men...det ser ut så, är jag rädd. –Vad händer om botemedel saknas?
Med tanke på vad vi upptäckte med din pappas blodprov, så... Se själv.
Parasiten tog näring från blodet.
Tillväxten avtog efter ett tag, troligtvis på grund av näringsbrist.
På försök tillförde jag några droppar vatten. Effekten kan du se där.
Är det någon som vill komma åt dig genom att ta Anton?
Jag vet inte...nej.
Om du vet något, säg det.
Vi kan inte hjälpa dig om du inte hjälper oss.
–Jag vill bara att Anton kommer hem. –Ja, det vill vi alla.
Det var verkligen roligt att träffa dig igen, trots omständigheterna.
Du kan alltid komma förbi här om det är någonting. Okej?
Du... Om pappa vägrade träffa dig, var det ingen som tog hand om honom?
Gerda, hans sekreterare, brukade vara där.
–Gerda Gunnarsson? Är du säker? –Ja, det var hon som hittade honom.
Förlåt!
Är det okej?
Du behöver den.
Nej tack.
Nej tack!
Hallå?
Nicklas! Du skrämmer livet ur folk när du ser ut så där.
Förlåt, mamma.
Förlåt.
Han sköt ett vildsvin i går.
Vad glad jag är att du kom.
Du träffade min pappa ofta, va? När han var sjuk.
Ska vi inte gå in och ta en kopp kaffe? Det blåser så mycket.
Jag har bakat bullar också.
Dumt att jag inte sa som det var. Jag ville inte att du fick fel intryck.
Du var anledningen till att mina föräldrar skilde sig, så...
Vi har lite att prata om.
Vi var bara vänner.
Den här lilla historien, den...
Vår lilla affär, den...
Den tog slut innan du och din mamma lämnade Silverhöjd.
Jag hjälpte honom att städa, tvätta, handla och sköta det praktiska.
–Förlåt, mjölk? –Ja.
–Såg du någon annan när du var där? –Nej. Han ville inte ha besök.
Så fort jag kom, låste han in sig i sitt arbetsrum.
Han blev väldigt annorlunda efter att han blev sjuk.
Inåtvänd och mörk.
Det var någonting som plågade honom, som inte hade med sjukdomen att göra.
Vad då?
Jag förstod aldrig vad det var.
–Fint halsband. –Det var Josefines.
Det var du som hittade honom?
Jag såg att det brann och så ringde jag.
Men det var först när de hade släckt elden som de...hittade honom.
Tack för att du tog hand om honom.
Jag önskar att jag...att jag hade kommit lite tidigare. Men så är det.
23 maj, måndag. Nu är jag sämre igen.
Blodtrycket är 110 över 65. Fruktansvärt törstig.
10 juni. Fredag.
Blodtrycket är 112 över 60.
Jag får inte dricka, kom ihåg det! Det är klart jag kommer ihåg det.
Jag har gjort preliminära geofysiska flygmätningar över området–
–och avråder starkt från några ingrepp.
Gustaf, jag måste få prata med dig.
Som sagt, hela Silverhöjd verkar stå på underminerad mark.
Minsta lilla kan orsaka ras.
De här slukhålen har uppstått genom år av erosion–
–och vid ingrepp kan det bli värre.
Mycket, mycket värre. Vi talar om massiva ras.
Gustaf, jag måste få prata med dig.
Hur i helvete kan du vara så korkad?
Lina ringde polisen. Det var bara ren tur att jag hann hem.
–Vad sa du till henne? –Som det var.
Att Antons liv är i fara om hon berättar. Hon sa inget till dem.
–Vi måste hålla polisen borta. –Men tänk om de kan hitta honom?
Ja, vad tror du händer då?
Då kommer polisen att utsätta Anton för ännu större fara. Vill du det?
–Kan vi inte gå med på deras krav? –Du vet ju vad som står på spel.
Vi vill att problemet försvinner för gott, och vi har en lösning.
Min vän...
Försök att ha tålamod. Vi ska se till att Anton kommer hem igen.
–Har du gjort dig av med nallen? –Nej.
Se till att den försvinner. Vi vill ju inte att den hamnar i fel händer.
Torsdag. Är det torsdag?
Nej, det är fredag.
Jag borde inte ens kunna sitta här faktiskt.
Hur länge ska det här fortgå?
Hur är det?
Pulsen känner jag inte alls.
Det känns precis som om det...växer någonting, här inuti.
Det håller på och brister, något som kryper ut ur...
Jag måste skynda mig nu, innan det är för sent.
Om bara Eva ville tala med mig.
Hej.
–Jag tar inga körningar just nu. –Jag ska inte åka någonstans just nu.
Vad vill du, då?
–Berätta vart du körde Olof Gran. –Det kan jag göra, men jag vill inte.
–Varför inte det? –Nej, jag ser ingen anledning.
Du kan få en anledning, om du vill.
Jag körde honom som vanligt till färjeläget.
–Han brukade ta färjan till Bräckö. –Bräckö?
Det är stängt!
–Jeppe, jag såg inte att det var du. –Men Karl XI såg du.
–Det här är privat område! –Vi måste prata. Jag har din bok.
Du har tills den här är slut på dig. Sitt.
Vad är det här för någonting?
Det är bara sånt där tjafs som jag håller på med när jag är uttråkad.
Bry dig inte om det.
Du var en av dem som inte trodde att Josefine drunknade.
Jo. Jag har alltid varit övertygad om att hon inte drunknade.
–Du tror att någon tog henne? –Mm.
Men jag tror inte det var någon slump att just din dotter försvann.
Vad menar du?
Den här släkten Thörnblad har alltid stått i händelsernas centrum.
På gott och på ont.
Du tror att min pappa hade med försvinnandet att göra.
–Tiden är ute! –Vänta! Jag tror att du har rätt.
Hör du, jag tar hela lådan.
Jaså? Okej, då.
Tack för i dag.
Så fort jag riktade misstankar mot din far, mötte jag motstånd överallt.
Jag blev dåren–
–som anklagade Johan Thörnblad, din far, Silverhöjds hjälte.
–Vad fick dig att misstänka honom? –Den här.
Josefines klänning?
Dagen efter försvinnandet draggades tjärnen oerhört grundligt–
–men vi hittade ingenting.
Jag vet, jag var med då.
Ett halvår senare beordrar dåvarande polischefen Halberstad ny draggning.
Då, plötsligt, dyker den där upp.
Jag började luska lite i det där–
–och det visade sig att det var din far som yrkat på en ny draggning.
Du tror han planterande klänningen?
Jag kunde aldrig bevisa det. När jag försökte avskedades jag från polisen.
–Varför skulle pappa ta Josefine? –Det var nog inte han som tog henne.
Men däremot tror jag att han visste vem det var som tog henne.
Din far hade gjort sig ovän med skogen.
Jeppe!
Menar du allvar?
Varför tror du att skogen runt Silverhöjd har förblivit orörd?
Orörd ända tills din far tog över.
Och ett barn till är försvunnet. Det här är inga bra tecken.
Det finns krafter i naturen som kan vara farliga om de blir förorättade.
Ja, du får tro vad du vill...
...men det är farligt för dig att vara kvar här.
Vet du vad det här är för någonting?
–Var har du fått det här ifrån? –Ett rum på gården. Kan du tyda det?
Jag har bara sett brottstycken och enstaka runor.
Jag ska göra mitt bästa.
Tack.
–Vet vi vem han är? –Jeppe.
–Efternamn? –Kallas bara för Jeppe.
Han har alltid kört taxi i stan.
–Har vi några vittnen? –Butiksägaren, i ambulansen.
–Håll folk borta, och pressen. –Ta bort kameran!
–Hej. –Hej.
Wass, Polisen. Får vi ställa några frågor?
Hej. Tom Aronsson heter jag. Såg du vad som hände?
Hur väl kände du honom?
Han kom in i affären ibland, och vi pratade. Mest om väder och vind.
Några anhöriga?
Nej, han lever ensam i en husvagn utanför stan.
Vi har ett namn. Bergman.
Vi får försöka hitta anhöriga. Teknikerna får söka igenom stället.
Vänta! Kom.
–Hittar du något på honom? –Nej. Inte folkbokförd i Silverhöjd.
–Och taxifirman? –Det finns varken firma eller taxi.
Enligt registren blev den avställd och skrotad i Forsebäck 1989.
–Hur fan kan vi ha missat det här? –Han har inte misstänkts för något.
Då får man väl inte halsen avskuren?!
Tom... Ska du inte åka hem och sova?
Hur ska jag kunna sova? Anton är försvunnen, och nu har vi det här!
–Kan taxichauffören ha tagit Anton? –Vi får se vad teknikerna hittar.
Mm. Jag ger mig nu.
♫ Sov, bara sov ♫ Vinter blir vår
♫ Galdrarnas krafter ♫ läker markens sår
♫ Trädkronors svall, ♫ gran, ven och tall
♫ skänker sin kåda, ♫ skönaste kristall
–Pappa? ♫ –Åter till stillhet
–Vad har du gjort med Josefine? ♫ –Skrivet i blod
–Pappa... ♫ –Allt får en mening
–Pappa! ♫ –Allt inunder jord
Vad har du gjort med Josefine? Svara!
♫ Sov, vinter blir vår
Du hittades vid strandkanten.
Du blev rejält nerkyld och fick en hjärnskakning, så ta det lugnt.
–Är det bra? –Mm.
Minns du vad som hände?
Någon överföll mig på färjan, slog mig i huvudet, försökte dränka mig...
–Såg du vem det var? –Nej.
Det var någon stor bil där, med smiley-gubbar på ljusrampen.
–Något mer? –Nej, det gick så snabbt allting.
Vad gjorde du på ön?
Olof Gran bor där ute.
Sa han något om Josefine?
Nej. Ingenting.
Du ska få vila nu. Vi får prata mer när du har kommit på benen igen.
Jag köpte lite romrussin.
Hoppas du tycker om det, det fanns tyvärr ingenting annat.
–Jag sätter en uniform här utanför. –Nej, det behövs inte.
Med tanke på allt som hänt behöver ni alla poliser ni kan få.
Vi skulle behöva någon som du i utredningen.
Mitt förtroende för Silverhöjdspolisen är inte det bästa.
Du skulle jobba för mig på rikskrim. Du får tillgång till våra resurser.
Jag vill hitta den som tog Anton, du vill hitta den som tog Josefine.
Det kan vara samma gärningsman.
Jag är inte här för att lösa andras problem. Tack, men nej tack.
Okej, jag förstår.
Om du skulle ångra dig...
–Vi ses. –Tack för chokladen.
Och hoppas du gillar romrussin.
Mannen påträffades i går kväll utanför en antikaffär i Silverhöjd.
Han hittades knivmördad i sin taxi.
Polisen avslöjar inte om mordet har samband med försvunne Anton Leander.
Vi ser ingen koppling och kan heller inte utesluta att Anton gått vilse.
Marken här är full med slukhål och gamla gruvschakt.
Barn kan trilla ner och inte ta sig upp.
Vi har poliser och vi har frivilliga som söker.
–Hur mår du? –Är det inte du som ska svara på det?
Hur länge måste jag stanna kvar?
Vi vill behålla dig här över natten, för observation.
Dina blodprov har kommit tillbaka. Dina värden är helt normala.
Flickan smittar inte.
Sedan har vi har även fått svar på dna-proven.
Ditt dna stämmer inte överens med flickans. Det är inte Josefine.
–Det kan inte stämma. Gör om provet. –Det finns inga tvivel.
–Jag måste få träffa henne! –Lugn.
Hon ligger i karantän.
Det skiter jag i! Jag måste få träffa henne.
Ingen får träffa henne.
Håll ett öga på henne.
Anton!
Här brukar det värsta vara snatteri och rattfylla.
Och nu händer allt det här på en gång.
Ett barn försvinner, en taxichaufför får halsen avskuren, och så Eva...
Vad är minsta gemensamma nämnare?
–Klarar Tom av det här? –Han har svårt att stänga av känslor.
Men det är också det som gör honom till en bra polis.
–Borde inte han vara här nu? –Det har du rätt i. Jag ringer honom.
Jag tvivlar på att vi hittar en behandling som hjälper.
Efter att ha sett skiktröntgen, tror jag att parasiten bör opereras bort.
Bilderna är helt fantastiska. Vi kan gå till labbet. Har du tid?
Josefine?
Det är mamma.
Mamma är här nu, Josefine.
Älskling.
♫ Sov, bara sov ♫ Vintern blir vår
♫ Galdrarnas krafter ♫ läker markens sår
♫ Trädkronans svall ♫ Gran, fur och tall
♫ Stelnande kåda, ♫ vackraste kristall
♫ Åter i stillhet, ♫ skrivet i blod
♫ Allt får en mening ♫ långt inunder jord
♫ Åter i stillhet, ♫ skrivet i blod
♫ Allt får en mening ♫ långt inunder jord
Hallå! Hallå!
♫ Allt får en mening
Hallå!
Pappa sjöng den för mig och jag för Josefine. Det är bara vi som kan den!