Un tall clar i precís.
Em sap greu.
Quantes vegades ho he de dir? Fixa't en ell.
- Bon dia. - Hola, Stefano.
Hola.
Hola, Stefano.
Senyor Fernando.
Mira els models. Acabats de fer.
I doncs, Li?
T'agraden?
Sí.
Disculpi senyor. Pot venir un moment?
Espera. Ara no puc, estic amb una cosa més important.
Què passa? No t'agraden?
No, és que...
Senyor Fernando...
Diria que el taló no és el mateix que el disseny.
I el color... No hauria de ser més fosc?
Són canvis necessaris, aquells són dissenys.
Però això no és el que li vaig demanar.
El disseny és fet per una nena.
Si no fem així el taló, la sabata cediria.
Aquest també és diferent.
Aquests tenien una cinta que es posava per l'empenya. Es trencava.
Només vaig demanar-li una cosa,
els dissenys de Lila; això és una altra cosa.
- No ens entenem. - Què no ens entenem?
Són canvis molt petits.
Són necessaris.
Segura?
Són molt boniques.
Ho has fet molt bé, Rino.
Són forts, però lleugers.
Una mica més avall. Tu, també.
Com ha de ser? Net i precís.
Els teòrics del comunisme no amaguen l'odi per la religió.
Marx la definia com "l'opi del poble".
Lenin en deia "licor espiritual".
I Gramsci...
Lila s'estimava molt l'Stefano.
Jo, l'Antonio, no.
Això em feia empipar.
No podia deixar fer-me petons i tocar
per algú que ni tan sols estimava.
Faria bé de deixar-lo.
Greco...
que fas dibuixant en lloc d'escoltar-me?
Dibuixo i escolto alhora.
- No t'interessa, oi? - No.
I per què?
Penso que l'home...
s'exposa tant a la ràbia cega del destí
que sotmetre's a l'esperit sant o a déu
és com col·leccionar figuretes mentre crema la ciutat.
Li agrairia que sortís de classe.
Fora.
Reflexioni que ha dit al corredor.
Vagi.
Per on anàvem?
Què et passa? Què hi fas aquí?
El professor de religió m'ha fet fora.
Però tu no eres l'alumna model?
No sé quÈ m'ha passat.
El professor parlava malament dels comunistes,
després no sé què m'ha d it i li he respost.
Ni me'n recordo.
Espera. Em faré càrrec.
DE LA NOVEL·LA D'ELENA FERRANTE "DUES AMIGUES"
SÈRIES-VOSC
EPISODI 8 LA PROMESA
Molt bé Elena. Has estat molt valenta.
Però t'has arriscat molt.
El professor podria sancionar-te.
Intentaré parlar amb ell.
Però espereu-me aquí.
Podries escriure un article explicant l'enfrontament.
Per què?
Col·laboro en la revista "Nàpols, Hotel del Pobre".
L'has llegit?
No.
Parlem dels problemes de la ciutat.
Amb articles d'investigació i denúncia.
Aquest és meu.
I aquest d'una noia de primer. Com tu.
També escrius poemes?
No. Què dius? Quina poesia?
L'escriuràs?
D'acord.
Ho intentaré.
Pots entrar. Però hauràs de disculpar-te
pel to ofensiu que has fet servir.
Ens veiem a classe. Fins demà.
- Gràcies, professora. - Anem.
- I hi posaran el teu nom? - Sí.
"Elena Greco"?
Però abans l'has de llegir i dir-me que et sembla.
És el darrer regal de l'Stefano. Et queda molt bé.
Sa mare i la germana diuen que gasta massa en mi
i que no vaig a la botiga tampoc hi aniran elles.
I tu?
els he dit que hi aniré quan em necessitin.
Però no em poden veure.
Aviat triaré el vestit de núvia.
Vols venir?
Vine si us plau o acabaré matant-les.
D'acord. T'acompanyaré.
Però m'has de dir si l'article està bé o no.
No en sóc capaç.
Si no m'ajudes, no li donaré a en Nino.
Nino. Quan us heu fet tan bons amics?
No en som. Ens veiem de tant en tant en l'institut.
Em deixes canviar algunes coses?
Sí.
Puc moure les frases?
Ets molt bona.
Es nota que sempre treus deus.
Però no vull llegir més.
Per què?
Perquè em fa mal.
Faré una còpia en net.
No t'amoïnis. Ho faig jo.
No, deixa-m'ho fer.
El text tenia tot el que havia escrit,
però més net i proper.
les correccions, els canvis, els afegits,
semblaven haver escapat de mi
tot corrent 100 metres al meu davant
amb una harmonia i una energia
desconegudes per la propietària.
Galiani té raó.
Sobre què?
Escrius més bé que jo.
La Galiani exagera.
Me'l quedo.
Tornem a casa junts?
- Què et sembla? - És clar.
Serratore, vine, si us plau.
Un moment.
Hola, Helena.
Anem.
- Qui era? - Ningú.
Era a prop i volia veure't.
Per què?
Perquè volia veure't. He comprat el vestit de núvia.
On és?
A la botiga. Hi Han d'estrènyer una volta.
Però et volia dir una altra cosa.
He comprat un vestit nou perquè hi vull anar amb tu.
Això m'agrada.
En un casament no s'hi podia anar fora de to,
però això m'havia deixat d'interessar.
Des que Nino em va demanar d'escriure l'article,
Em vaig convèncer que, de fet, només existiria
quan hi portés el meu nom signat, Elena Greco.
Tant de bo totes tinguessin el teu físic. Tot l'hi escau.
Aquest és més romàntic, barroc.
És molt bonic, de somni.
És molt romàntic.
Si no te'l quedes, el portaré al meu casament.
Però que dius Pinu, aquest ha de ser per la Lila.
Has vist com n'és de bonic?
També m'agrada molt.
És un teixit més noble, per això és més car,
perquè té tot aquest treball.
Tant se val els diners.
Fes una volta. Veiem com n'és de bonic.
Preciós, oi?
No m'acaba de convèncer
Semblo la Ventafocs.
Per què no t'agrada?
És el més elegant, el més espectacular de la botiga.
En tot el barri no s'havia vist mai un com aquest. I no t'agrada?
I si em poso un setinat verd.
O un organdí vermell o un tul negre?
O millor groc?
Sigui com sigui, enviïn-me una fotografia
per posar-la a l'aparador.
Perquè se sàpiga qui va vestir aquesta preciositat.
Què me'n dius, Lenú?
Digues quin t'agrada més.
Abans han dit que els agradava aquewst.
Tenen raó a mi també m'agrada.
Però no el veig per a Pinuccia.
Per a ella, millor...
aquest d'aquí.
És preciós.
Sembla fet per a tu.
Però per a Lila, no sé.
Aquest.
Seria l'adequat per a ella.
Malgrat que no sigui tan fi com el d'abans.
Crec que la seva figura demana línies senzilles
i tradicionals.
Sí, Lenú té raó, mama.
N'hem vist molt, però podem veure'n un altre.
Giussepina, portem el vestit al provador.
Lenú, vine amb mi i ajuda'm.
Això t'ensenyen a l'institut?
El què?
A fer servir les paraules per engalipar la gent?
No enredo ningú.
Només dic el que penso, però sense exagerar.
Sense ofendre.
Com els deures de classe.
En Nino diu que Galliani té raó,
que escric bé, millor que ell.
Però saber parlar i escriure bé no et fan ser un farsant.
No volia dir-te res dolent.
He volgut dir que et fas estimar.
La diferència entre tu i jo, és que jo espanto la gent
i tu, no.
Sempre ha estat així. Des que érem petites.
Tothom pensa que tu ets la bona i jo la dolenta.
I no és cert?
És una broma.
L'Antonio donaria la vida per tu.
T'agraeix que li hagis trobat una feina a la seva germana.
És l'Stefano qui l'ha contractat.
Jo sóc dolenta.
Aquest són fets a mà.
La sola és de cuir. Com els veu?
Bé, però massa alts.
Els diré que corregeixin el taló.
De debò?
També en tenim de més baixos.
Tingui.
Fixi's quina pell més suau.
Són còmodes i elegants.
Aquestes són les més boniques.
I em queden força bé.
Quant costen?
15.000 lires. Però li farem un bon descompte.
Però m'agradaria d'un altre color.
En tenim de més colors. Els pot veure a l'aparador.
Si tingués tants diners, ara seria a Amèrica.
Bon dia.
Són uns morts de gana.
Haurem d'abaixar els preus.
Amb aquest material i la mà d'obra, no podrem.
Heu emmarcat els dissenys? Doncs ara emmarcarem les sabates.
Vivim en un barri pobre.
Aquestes sabates són per a gent amb molts diners.
Anem-nos-en a les botigues del centre.
Per poder vendre al centre primer hauràs de parlar amb els Solara.
Vols que tornem a tenir l'imbècil d'en Marcelo a casa?
Sí, Rino. Un altre cop.
Els Solara són uns pocavergonyes
per això saben vendre i nosaltres no.
Stefano, m'entens, saps què vull dir oi?
Ni ho pensis, Stefano.
Si parles amb els Solara saps que Lila et matarà.
Mira d'entendre-ho. Hem de pensar en gran.
Per què el taller d'en Gorresio no ven ni una moto?
Per què la merceria no treu ni cinc?
Perquè tot té gust de poc.
Les sabates Cerullo són molt bones.
Sé que si les traiem del barri es faran molt famoses,
només ens cal un mercat més ric.
M'entens, no?
Obre!
Obre, t'he dit!
No facis la criatura.
No veus que l'Stefano ho fa per tu i per tots nosaltres?
Si volem un futur,
en Silvio Solara haurà de ser el padrí.
Vols que enfonsi la porta?
Obre! Els necessitem per portar les sabates al centre.
Vols engegar-ho tot a rodar?
Què es perdi el sacrifici de tota la família?
Què pretens, Lila?
Obre!
Ets una desgraciada!
Una desgraciada! Això és el que ets!
Lila?
Digues alguna cosa!
L'Stefano va pactar amb els Solara vendre les sabates al centre.
L'acord incloïa en Silvio com padrí del casament,
l'encarregat d'entregar els anells als nuvis.
Quin és el problema? Parlem-ne.
Fas empipar el teu pare i el teu germà.
El problema es pot resoldre. N'hi ha prou en sortir i parlar-ne.
Si us plau, Lila.
Si us plau.
El padrí esdevé una part de la família
formant-ne un vincle per a tota la vida.
Lila...
Obre'm, Lila.
Tanca-la.
Què fas, Lila?
Per què maltracte l'Stefeno?
És un porc, un traïdor!
No vull cap Solara al meu casament.
Si no, no n'hi haurà.
No vull veure l'Stefano mai més.
En Silvio no és com en Marcello.
No va ser qui va ficar l'Ada dins aquell cotxe,
ni qui ens va disparar la nit de Cap d'Any,
ni qui va apallissar l'Antonio.
No va entrar a casa teva a la força
ni va escampar rumors fastigosos sobre tu.
Va amenaçar de cremar la sabateria.
Sí. Però no va fer-ho.
Vas rebutjar un Solara.
I saps prou bé les regles del barri.
Has de donar una cosa a canvi.
Però, digues...
Què vols fer?
Dius que vols canviar les coses,
que l'Stefano, la teva família
i el barri millorin,
i ara vols enviar-ho tot a fer punyetes?
El matrimoni, les sabates...
Deixaràs que guanyin els Solara.
Ara me'n recordo del que em va passar.
Una mestra va fer que em disculpés davant del professor de religió.
Si m'hi hagués negat, que hauria passat?
Doncs que m'haurien expulsat.
Aleshores, qui perdria, el professor o jo?
Pensa-ho.
Malgrat que en Silvio us doni els anells
i els ajudés a vendre sabates...
no tindrà cap pes en la vostra família.
No som com els nostres pares i avis.
L'Stefano i tu sou diferents.
Podeu canviar les coses en aquest barri
però només ho fareu si esteu junts.
Potser l'Stefano no m'estima de debò.
Com vols que no t'estimi. Fa tot el que dius.
Només quan no arrisca diners.
Lila?
Lila.
Obro la porta?
Lenú...
No te'n vagis.
Estic preocupat.
La botiga ha costat molts diners. La casa també.
No en volia cap.
Te'n recordes?
Saps per què les he guardat?
Em fan recordar les teves mans treballant.
Si et cases amb mi,
et prometo que aquestes mans, mai més es faran malbé.
Estan noves.
- Ni les vaig estrenar. - Per què?
Em van petites.
De debò?
Saps que t'estimo molt.
Però hi ha coses que estem obligats a fer.
M'entens?
Però no vull veure en Marcello Solara en el meu casament.
Com vols que ho faci?
No ho sé. Però has de prometre-ho.
Molt bé, Lila.
T'ho prometo.
No hi posarà ni un peu.
D'acord?
Deixem-nos de barallar.
Vine.
Bon dia.
Professora, se'n recorda de mi?
No la conec, qui és?
Què? És Cerullo.
Sóc Cerullo. L'he portat la invitació de casament.
Em caso.
M'agradaria molt que pogués venir-hi.
A Cerullo la conec. Aquesta, no.
Adéu, Elena.
La mestra no està bé.
I d'aquesta manera va arribar el 12 de març.
Lila va voler que anés ben d'hora a casa seva
per ajudar-la a banyar i pentinar,
i posar-se el vestit amb una barreja d'orgull i dolor,
perquè pensava que era jo qui l'havia escollit.
- Què has fet? - No sé fer-ho.
No saps fer res.
Afanya't. Tenim un munt de feina.
Deixa que mengi.
Acabo de seguida.
- Com va la camisa? - No pateixis. En sóc experta.
Creus que m'equivoco?
Amb què?
Casant-me.
Segueixes pensant en el padrí?
Penso en la mestra.
Per què no va deixar-me entrar?
Perquè és una vella xaruga.
Sigui com sigui, segueix estudiant.
Només em resten dos anys.
Trec el graduat i acabo.
No.
No ho deixis. Et donaré diners.
Has d'estudiar sempre.
M'ho has de prometre.
No riguis.
M'ho has de prometre.
T'ho prometo.
Però els estudis tard o d'hora s'acaben.
Per a tu, no.
Lenú...
Ets la meva amiga genial.
has de ser la millor de tots.
Dels nois i de les noies.
Aixeca't.
Són lletges.
No és cert.
Els somnis del meu cap han acabat als meus peus.
- Hem arribat. - Molt bé, Pasqua.
Heu vist com he avançat aquell dropo?
Felicitats. Has deixat el cotxe de conya.
Això és molt bonic.
L'he tractat com si fos teu.
Per què tanta pressa? M'has fet remoure la panxa.
Tot el dia queixant-te, dona.
Com s'ha casat la seva amiga, ara també en vol.
No sé ni perquè us parlo.
- Vols casar-te, Carmela? - Demà mateix.
- Amb qui? - Ho sé prou bé.
I ara què t'empatolles? Qui vols que t'aguanti? Anem.
T'acompanyo, Lenú.
Parquale!
Veniu. Us he reservat una taula.
Anem Gigliola.
Elena, seu amb nosaltres.
M'estimo més anar amb ells.
Per què el fill de la Melina et fa la papallona, oi?
No m'ho fa ningú.
- Creus que sóc imbècil? - No.
- Doncs seu amb nosaltres. - No.
Que t'asseguis al meu costat, t'he dit.
No t'hem fet estudiar perquè te'n vagis amb un mecànic amb la mare sonada.
On eres? No t'hem vist enlloc.
Ni jo. Era amb l'Ada i la Carmela.
L'Ada i Carmela? Calla.
Portem un quart d'hora esperant.
No cal que portin el vi, però aigua sí, no?
Fins que no arribin els nuvis, no beu ningú.
- Res? - Els casaments són així.
Des de quan?
Felicitats!
Visca els nuvis!
Que bonica està!
Un petó, un petó, un petó!
On vas Elena? Vine!
Deixa-la en pau. Sempre tocant-li els nassos.
Vaig ser jo qui els va presentar
la Marisa i l'Alfonso tot sortint de l'institut.
Però no pensava que es farien amics
ni que el convidaria al casament del seu germà.
I que per tenir el permís dels pares, va portar en Nino.
Aquella sorpresa va fer augmentar el meu desordre d'aquell dia.
Has vist on ha assegut la teva filla?
No t'amoïnis. Deixa que s'ho passi bé.
Lenú, t'he fet lloc.
La mare s'ha adonat i no vol que estiguem junts.
- I després, què? - La universitat.
Felicitats! La universitat!
Arriben els entrants!
He llegit el teu article sobre les dades de la pobresa.
És molt interessant.
N'estàs escrivint més?
N'estic preparant un sobre els treballadors al nord.
Però quan començo a parlar-ne tothom s'avorreix.
Explica-m'ho.
Un matí mentre anava en tren
vaig veure molts homes que viatjaven cap a Milà.
S'acomiadaven de les seves famílies.
Vaig pensar que farien quan hi arribessin
que menjarien, on dormirien.
Potser algú hi té família o amics,
però la majoria no hi té ningú.
No sé si podria viure així.
Jo, no.
Saps quant guanyen? Una misèria.
La nostra economia rutlla gràcies a aquests homes
de Nàpols, Palerm i Bari
i que per mantenir-la han de passar mesos fora de casa.
Per+o ningú en parla.
D'això vull parlar.
He trobat estadístiques, però no hi ha gaire material.
Senyores i senyors, un moment si us plau.
Dedicada als nuvis: "Maria, Mari".
Llegeixes alguna novel·la nova?
Les novel·les no serveixen de res, Lenú.
De res.
Senyors, estarem asseguts tot el dia?
Doncs entretinguem els nuvis.
Mestre, toquem la balada "Lazzarella"
Enzo, tu faràs de noia. Vine.
Ara en són dos!
Ballem?
- La mare no vol. - Tothom balla.
- No m'estrenyis. - No ho faig.
Qui és?
- Qui creus? No el coneixes? - No.
És en Nino, el fill d'en Serratore.
Ha vingut amb sa germana, la Matrisa.
No te'n recordes?
A veure si ho entenc.
Vam amenaçar al Serratore i ara parles amb el seu fill?
I m'he fet fer aquest vestit per veure com parles amb aquest paio?
Ni s'ha afaitat.
No porta corbata.
Lenú...
Per què no balles?
No he ballat mai.
Mai?
No. Em fa vergonya.
Potser de petit.
Gràcies!
Pinuccia!
Ballarem després, oi?
Ha de reconèixer que va ser Galliani qui ens va ensenyar a estudiar.
Vam conèixer les grans novel·les.
"Un, ninú i cent mil", "Els Indiferents" de Moravia.
El llibre De Moravia me'l va deixar ella.
No fa gaire el vaig tornar a llegir.
Un llibre excel·lent.
Llavors, sí que en llegeixes.
Sí, i què?
Ha sortit el meu article?
La revista va sortir fa dues setmanes.
També has escrit un article?
Qui ho hauria de dir, Lenú?
No l'han pogut publicar.
No hi havia espai.
Quina llàstima.
Millor, Lenú. T'hauries ficat en un merder.
Hi haurà més oportunitats.
- Anem a ballar, Alfonso. . Anem.
- Me'n vaig. - Vull anar-me'n.
Queda't.
Vindré a recollir-te a la Plaça Amedeo a les set,
Gràcies.
Espera. Queda't.
Si més no, espera el pastís.
No, no tinc ganes.
A reveure.
Tot el que veia em feia mal
i en feia fàstic.
Allà vaig comprendre que volia dir Oliviero
que em preguntava si sabia que era la plebs.
La plebs érem nosaltres.
Quan era una nena, comptava
amb la intel·ligència de Lila per a escapar del barri.
Vaig equivocar-me
Del món de la meva mare i del barri
ni la Lila ho ha pogut fer.
- Rino! - Has vingut!
SÈRIES-VOSC per a www.addic7ed.com traducció: onliyu