Walter?
Ho sento, no volia molestar-te.
Què fas llevat?
Et podria preguntar el mateix.
Hauries de descansar, fill.
Hi ha feina per fer. He d'alliberar la següent cinta.
Quina és la teva excusa?
Crec que tinc una idea
de com podem trobar el nostre amic, Setembre.
El record que em va mostrar és en el meu subconscient,
la qual cosa implica el tanc.
Molt bé, Walter, com...?
Walter, per què t'has tret el banyador?
Estreny massa.
El cos s'ha de sentir lliure per a poder obrir la meva ment,
i poder trobar en Setembre.
Ja et sents prou lliure i obert, ara?
Si, ho estic.
Comencem, doncs.
Molt bé, les constants són estables. El ritme cardíac és una mica baix.
El sedant li comença a fer efecte.
Les oscil·lacions comencen a aclarir-se.
Sembla que tot rutlla.
Walter, estàs a punt.
Hauries de començar a sentir-te relaxat.
Augmenta la pressió arterial.
Quant?
Està a 14 i 9.
No, 15 i 10.
Segueix pujant.
Les ones cerebrals estan fluctuant.
Walter, les teves constants
estan arribant al màxim. Et trobes bé?
Increïble.
Sóc aquí.
Walter, on ets?
Un apartament...
el mateix que els flaixos del noi m'havien ensenyat.
Fes un cop d'ull.
Hi reconeixes alguna cosa?
Alguna cosa que ens pugui ajudar a saber on és?
Estic amb en Setembre,
que no sembla en absolut ell mateix.
Té cabell,
Hi ha finestres?
Si.
Molt bé, fes una ullada a fora.
Veig aigua... edificis a certa distància...
gratacels.
Nova York?
Podria ser.
Si.
Veig la part de dalt de l'Empire State.
L'Empire State és a l'East Side de Manhattan.
A la meva dreta...
No puc fer...
un pont.
Sóc sota un pont.
Crec que és el pont de Williamsburg.
Basant-me en l'angle de visió que descriu en Walter,
podria dir que l'edifici és a Brooklyn,
en algun lloc prop del pilar sud-est
on estava el pont.
O sigui que si en Setembre encara és viu,
i encara viu en el mateix lloc,
serà allà on el trobarem.
Encara és viu.
Com ho saps?
Sóc optimista.
Segur?
Per què no? com el fet
que en Setembre encara visqui en el mateix lloc,
aviat ho veurem.
Ens hem d'afanyar.
Va tot bé?
Què? un Observador nen? no n'havíem vist mai cap.
Què? un Observador nen? No n'havíem vist mai cap.
Hem rebut notícies.
Està a punt per a rebre't ara.
Continueu buscant els fugitius.
Aviseu-me de qualsevol novetat.
♪♪ El noi ha de viure ♪♪ -- Traduït per Zaxx ;-D) --
Allà.
Era per aquí.
Ei!, ei!, què passa amb tu?
Què vols dir? Estic bé.
Des d'on sóc no sembla que estiguis bé.
Sembles sorprenent, la qual cosa espanta una mica.
Jo no m'amoïnaria per mi.
Com no ho he de fer?
Em vas demanar que t'ajudés a tocar de peus a terra.
Estaves molt amoïnat per tornar-te com l'home que acostumaves a ser,
li vas demanar a la Nina que t'extragués part del teu cervell. Altre cop.
És correcte, fill. El procediment
ja no cal.
Però...Walter, per què? Què ha canviat?
No ho sé explicar, però...
quan el nen em va tocar,
em va ensenyar alguna cosa més que imatges.
Va ser alliberador, Peter.
Tot d'una, vaig entendre que tot el que sabia...
o el que creia que sabia, com a gran home...
cabia dins un didal.
Això no és tot el que em va donar.
Recordo coses, coses que no he experimentat.
Crec, que d'una altra línia temporal,
abans que fossis esborrat, abans que la línia temporal fos resetejada.
Recordo quan vas venir a buscar-me al St. Claire's.
Les meves primeres paraules, "Et feia més gras"
I recordo la nit que em vaig aixecar tard,
fent un entrepà de crema de cacauet,
i et vas deixar anar i em vas dir "pare".
La sensació de joia que vaig tenir...
i el terror, abans no entressis dins la màquina.
Et vaig dir que mai havia sigut bo deixant-te anar.
-- i tu em vas dir... -- Aquest cop,
has de deixar que me'n vagi"
Què és aquest nen?
Com ha pogut fer...
que podessis veure una vida que no has viscut?
No n'estic segur, però ho vaig sentir.
Recordes el pla?
No. Ni idea.
Però això no té cap sentit.
Per què t'ha tornat tots aquests records,
però no t'ha ensenyat el pla?
No ho sé.
Peter, abans que el conegués,
no creia que fos possible estimar-te més,
però ara, sabent pel que hem passat,
i tot el que hem tingut...
Ho sé.
Mai t'han agradat les mostres públiques d'afecte.
o anar en parella a un lavabo públic.
Això també ho recordo.
el Comandant espera.
l'anomalia XB-6783746 ha estat trobada.
s'amaga en el 2036.
Amb quina finalitat?
Encara no està clar,
però qui hagi amagat aquesta anomalia ho ha fet per una raó.
No hauria d'haver existit,
però algú volia que existís.
Algú va assegurar la seva supervivència,
perquè van pensar que era important.
És allà!.
Aquella és la finestra per on mirava
durant la meva visió des del tanc!.
És aquí!
Walter Bishop!.
Sou vius!.
Estavem atrapats en ambre!.
Hem estat congelats en el temps durant 21 anys!.
Pensava que no us tornaria a veure mai més.
Com m'heu trobat?
Hem estat alliberant les cintes
que va fer en Walter en 2015,
intentant ajuntar les peces.
Vàrem troba la ràdio que vas deixar dins l'univers butxaca,
i això ens va portar fins el nen,
i ell em va mostrar on trobar-te.
La parella amb la qual el vas deixar li van posar "Michael."
Ha sigut tot un viatge
Hi hem perdut molt.
Un munt de bona gent que s'ha sacrificat
per a portar-nos fins a tu.
Ara et toca a tu. Què t'ha passat?
Abans de la invasió vaig ser capturat
per les meves continues interferències en la línia temporal,
i la meva interacció amb vosaltres.
Com a càstig, em van extreure el dispositiu.
Ara ja no sóc capaç de moure'm a través del temps
o fer coses que abans podia fer.
Van experimentar en mi.
Li'n deien "reversió biològica".
Ara ja no sóc diferent de vosaltres.
De fet, no va ser un càstig gaire greu.
Sempre he tingut aquesta època en la més alta estima.
I per què el nom de "Donald"?
Realment no te'n recordes, oi?
La primera pel·lícula que vàrem veure junts
va ser "Cantant sota la pluja",
i jo vaig triar el nom de "Donald O'Connor."
Si! és una gran pel·lícula.
Jo solia cantar "Make 'Em Laugh"...
meravellós... en "la" menor.
Me'n recordo.
Què és ell?
Va néixer d'aquí a centenars d'anys.
Com tots nosaltres, va ser creat en un laboratori,
emprant el material genètic d'un donant designat.
Era un procés que va començar generacions abans,
amb un descobriment el 20 de febrer del 2167
per un científic d'Oslo,
el qual intentava trobar la manera d'augmentar la intel·ligència humana.
Va descobrir que si podia reprogramar
la part del cervell que indueix la gelosia,
es podia incrementar la funció cognitiva,
sacrificant les emocions per intel·ligència.
El descobriment va ser el catalitzador
per a la creació dels éssers que vosaltres anomeneu "Observadors"
i la seva feina va progressar: més i més emocions
és veien com impediments per a la més alta intel·ligència.
Coses com l'ira, la cobdícia, l'agressivitat,
van ser abandonats en pro de la intel·ligència.
Així doncs, la humanitat va esdevenir tan intel·ligent i eficient,
que van perdre la perspectiva del valor d'aquestes emocions
no només de les negatives si no també de les positives,
i aviat l'empatia, la compassió i l'amor
van esdevenir distraccions desagradables,
i tornant-se tan autòmats
i sense l'amor romàntic,
van desenvolupar noves tècniques reproductives.
Necessito dades d'una anomalia.
Quina descendència?
Anomalia XB-6783746.
En una etapa primerenca del desenvolupament del nen,
els científics a càrrec de la reproducció
van descobrir que el seu cervell s'havia desenvolupat
de manera diferent del dels altres plançons.
la seva maduració es va aturar.
Per a ells, era una anomalia,
un defecte.
De qui era el material genètic emprat per a crear aquesta descendència?
Havia observat, en el vostre temps,
com els pares tenien cura dels seu fills
i els protegien.
Va despertar alguna cosa dins meu que no podia ignorar.
Me'n vaig endur el nen i el vaig amagar en el passat,
on podés estar segur.
És el teu fill?
Es deia Setembre.
Formava part de l'equip original de dotze científics
que van viatjar al passat per a observar la humanitat primitiva.
Va ser bandejat per simpatitzar
amb els fugitius estic fent el seguiment...
dels mateixos fugitius que tenen en les seves mans l'anomalia.
Per què arribaria tan lluny per protegir un defecte genètic?
No ho sé.
Vull una suspensió del protocol
per a tornar enrere a un moment on pugui eradicar aquests resistents.
No.
No estem preparats per a enfrontar-nos
amb un reajust de probabilitats.
T'inquieten.
Els fugitius són inconseqüents.
Es planteja un risc mínim.
Vàrem triar aquest temps dins la història per una raó.
Teníem un 99.9999% de probabilitats de tenir èxit.
El nen tenia un 0.0001% de sobreviure,
I ho ha fet.
Et passa alguna cosa?
Estic experimentant alguna cosa que no puc entendre.
La idea d'acabar amb la seva existència...
em consumeix.
Són insignificants.
Així doncs... no.
Com encaixa ell en el pla, doncs?
Ells tenien raó sobre ell.
És una anomalia, però no és menys que ells.
És més.
Primer,
em pensava que les seves habilitats eren només empàtiques,
però ells el van convertir en una cosa més gran.
Ara sé que la intel·ligència treballa a un nivell
que ni vosaltres ni nosaltres som capaços d'entendre.
però el que és més important,
Ell té les emocions, la compassió, l'empatia.
-- Un híbrid. -- Si.
El moment del que us he parlat,
quan per primera vegada els científics van decidir sacrificar les emocions humanes
per a poder incrementar la intel·ligència,
va ser el punt d'inflexió de l'evolució humana.
El 20 de febrer del 2167.
Si poguéssim enviar el nen a aquest moment del futur,
podria demostrar a aquells científics
una forma diferent d'intel·ligència,
una il·luminació que portaria el coneixement
cap a alguna cosa més gran,
i quan vegin com és,
quan l'estudiïn, podran esbrinar tot el que és...
la prova vivent que no han de sacrificar
les emocions per la intel·ligència,
mai hauran d'emprendre aquest camí
i els Observadors mai existiran.
Mai ens envairan.
Aquest era el pla en el que treballàvem abans que us tanqués en l'ambre.
Sempre vaig saber que el nen era important,
però quan vaig esbrinar perquè...el que havia de fer,
em van extreure el dispositiu.
Vaig perdre la capacitat de moure'm a través del temps,
per això vaig venir a veure't.
Aquest era el pla.
Hem d'enviar el nen cap el futur.
Fins on heu arribat amb les cintes?
Tenim les pedres de la mina de Pennsylvania,
l'imant, els fars dels Observadors,
i alguns fulls de formules que cap de nosaltres ha sabut desxifrar.
No t'amoïnis, jo puc ajudar amb això.
Aquestes coses que hem recollit,
com poden ser emprades per a viatjar en el temps?
Formen part d'un dispositiu que hem de construir
Tinc els plànols en format holograma.
També requereix tecnologia
que encara no ha sigut inventada, del meu temps.
Com l'aconseguirem?
La vaig agafar del futur fa molt temps,
la tinc amagada, no gaire lluny d'aquí.
Et trobes bé?
Peter, crec que podem fer tornar la nostra filla.
Liv...
Ja has sentit en Setembre. El pla és resetejar el temps.
Peter, aquest nen,
és el que farà poder veure l'Etta altra vegada.
No em creus?
Vull creure-m'ho més que cap altra cosa,
però queda un llarg camí per recórrer.
Després de la invasió,
en Setembre va ser detingut en un mina de Pennsylvania.
Estava extraient pedres.
la finalitat de les pedres no va ser comprovada.
Quin va ser el resultat?
Va ser interrogat i alliberat.
Va ser etiquetat com a "delinqüent conegut".
Llavors se li havia de posar una marca.
Inicieu el protocol de localització.
Trobeu la seva adreça.
Xip número 784651.
Escorcolleu l'apartament.
El més probable és que s'hagi tret el xip i l'hagi destruït
Per això no el podem rastrejar.
Encara està calent.
Era aquí.
Fes que els Lleialistes revisin els enregistraments
de les càmeres de vigilància de la zona.
Vull saber on ha anat.
Quin és?
Tu i l'Olivia quedeu-vos aquí amb en Michael.
En Donald i jo agafarem el dispositiu.
Són a casa meva.
No hi pots tornar.
No hi ha lloc on tornar.
Capità Windmark.
Una càmera de trànsit del davant ha enregistrat això.
Estem enviant la descripció del vehicle a totes les unitats.
El nen és amb ells.
D'això fa 14 minuts.
No poden ser gaire lluny.
Formeu un perímetre.
Aquí està, tal i com ho vaig deixar.
Què?
El nen, es va comunicar amb mi quan em va tocar.
Què et va ensenyar?
Em va fer veure una altra línia temporal
quan ens vas salvar a mi i en Peter del Llac Reiden.
Quan ens vas treure del llac,
vas dir, "el nen és important"
"Ha de viure".
No et referies al meu fill. Parlaves del teu.
Si.
Et va ensenyar res més?
Si. Hi ha una cosa que no he explicat als altres.
Em va ensenyar que per a que el pla funcionés,
jo m'havia de sacrificar.
És correcte?
Si.
Estàs espantat?
Et mentiria si et digués que no estic espantat.
Creus que el nen em va ensenyar
totes aquelles altres experiències,
perquè volia que sabés que he estimat,
que he tingut moments increïbles i vincles?
Perquè...
perquè em faria més fàcil
arribar a entendre el que he de fer?
Creus que és per això pel que ho ha fet?
No ho sé.
Va ser la teva decisió
sacrificar-te pel pla.
Ho recordes?
No.
Vas dir que havies provocat molts danys no intencionats,
senties que era la teva oportunitat per esmenar-ho.
No ho voldries de cap altra manera.
Recordes agafar una tulipa blanca?
Si.
era un senyal de Déu.
La tulipa era important.
La vaig agafar de l'altra línia temporal i la vaig conservar.
Quan vàrem idear el pla per aturar la invasió,
no creies que ens en sortíssim
dubtaves de tu mateix.
Sabia que la tulipa et donaria força,
com havia fet abans.
Era el teu símbol d'esperança i absolució,
et va donar el coratge...
per tirar endavant.
En aquest moment, necessito que tornis a tenir
l'esperança que podem guanyar.
Podria tornar a emprar aquella tulipa ara mateix.
On és?
No sé què en vas fer d'ella.
Només tu ho pots saber.
És això?
ho dius com si no portéssim tecnologia
que pot doblegar l'espai i el temps en una cinta de Moebius.
No vindré amb vosaltres.
tinc unes quantes coses que necessitarem
abans no comencem amb el pla.
Ves amb compte.
Tu també.
Ens veurem altra vegada.
T'ho prometo.
M'agradava Brooklyn.
necessitem una altra ruta.
Hem vingut per aquí fa menys
de 30 minuts.
No hi havia cap control.
Prova el carreró.
Àstrid, sóc jo.
Ei!. Heu trobat en Donald?
Si, però algú més ens ha trobat a nosaltres.
Han bloquejat el carrer i necessitem trobar una sortida.
On sou?
Estem aparcats en un carreró entre Adams i Tillary.
Pots emprar la xarxa de la Resistència?
Mira si pots entrar en qualsevol càmera de la zona?
Si, hi estic accedint.
Molt bé, ja ho tinc. Traient els enregistraments.
Tenies raó, han establert un perímetre al vostre voltant.
No hi ha sortida.
Estem envoltats.
Creus que han trobat en Donald?
Creus que se n'ha sortit?
-- No ho sé, Walter. -- Doncs no el podem deixar.
No tenim cap altra opció. Ha dit que contactaria amb nosaltres.
Ei!, Àstrid,
ha canviat res? segueixen mantenint el perímetre?
Ei!, escolteu, crec
que he trobat un forat, però us heu de moure ràpid.
El monorail és la vostra millor aposta.
Quan creueu York, aneu cap el sud,
Hi ha una parada a quatre travessies, a prop de Jay Street.
Molt bé, cap activitat allà?
No, res que pugui veure.
Gràcies.
L'Àstrid ha dit que hauríem d'anar cap a Jay Street.
Allà hi ha una parada del monorail. Diu que està neta.
No ho estarà gaire temps. Espereu un moment.
Estan posant un altra control més avall.
-- Estem bloquejats. -- D'acord.
Crec que ens hauríem de separar.
Jo m'emportaré en Michael.
Una mare i un fill no haurien d'aixecar sospites.
Tu et quedaràs amb mi, d'acord?
Segueix endavant.
Ho estàs fent molt bé.
Som just darrera vostre.
Peter.
Si, ja els veig. No, jo els veig.
seguim endavant. Agafem el monorail.
Ara arribem.
D'acord, ves amb compte.
Estem bé. Som-hi.
Ei!.
El tren sortirà d'aquí un moment. On sou?
A prop.
Estan escorcollant els vagons.
No t'amoïnis. Ens trobarem en el tren.
Ja et veig.
Som en el segon vagó.
Per aquí, Walter.
Vés cap el primer vagó. A la teva dreta. Ara.
Som a dins. Venim cap a vosaltres.
Estan arribant al meu vagó.
Crec que els estan escorcollant.
Senyores i senyors,
tinguin els seus papers a punt per a una inspecció, sisplau.
Michael. Michael?
Michael!
-- On és en Michael? -- Se n'ha anat.
Ha baixat del tren.
Què?!
Capità.
Hola.