PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Pamatujete si, co hráli?
Kdy?
Když se to stalo.
Hráli „Kiss the Devil".
Jeden ze svých největších hitů.
Všichni jsme na něj čekali.
Bylo to, jako by...
nás chtěli dostat, když jsme byli na vrcholu.
V tu chvíli jste byli před pódiem?
- Ne. - Ne?
Ne.
Říkala jste, že jste byli vpředu.
V tuhle chvíli ne.
Když začali hrát tuhle, byla jsem u baru.
Musíte nám to vyprávět úplně přesně.
Šla jsem na bar pro piva a vracela jsem se za Alexem,
prodírala jsem se mezi tančícími lidmi.
Bylo to tam šílené.
A pak najednou...
ostré výbuchy podobné petardám.
Zpěvák vzhlédl
a přestal zpívat.
Bylo tam hrozné ticho.
A potom...
Potom to začalo bouchat víc.
A všichni začali panikařit.
Lidi skákali k zemi,
křičeli a utíkali.
Dáme si přestávku.
Taky jste šla k zemi?
Ano, taky.
Byla jsem skoro u Alexe,
ale lehla jsem si na zem jako ostatní.
V tu chvíli...
jsem si uvědomila, že Alex už na zemi byl.
Přímo před vámi?
- Obličejem dolů? - Ano?
Byl už mrtvý?
Jak jste to věděla?
- Byla tam krev? - Pane.
- Hodně? - To stačí.
Byla tam úplná tma. Jak ho mohla vidět?
Tma byla jen chviličku, rychle zase rozsvítili.
Pak to byla hrůza.
Chápeme, že je to těžké, slečno.
Někteří kolegové měli v Bataclanu přátele.
S kolegy z protiteroristického už plnou výpověď sepsala.
Já vím.
Prokurátor to chtěl znovu ověřit.
Alexe zasáhla první várka střelby?
Viděla jste ty útočníky?
Můžete to rozvést?
Myslím, že byli tři nebo čtyři.
Tři nebo čtyři?
Tři.
Měli útočné pušky a chodili kolem nás,
aby zjistili, kdo se hýbe.
Slyšeli jsme zvonit mobil,
poté další výstřely.
Když zazvonil telefon, začali lidi střílet jako králíky.
Aby nám nikdo nemohl pomoct.
Vy jste hrála mrtvou?
Nic jiného dělat nešlo.
V jednu chvíli
se ke mně jeden přiblížil.
Zastavil těsně vedle mě.
A...
Nechala jsem zavřené oči a on šel dál.
Mám o tom noční můry.
Zdá se mi, jak se na mě dívá,
začne mi zvonit mobil a on mě zastřelí.
Ale přežila jste.
Kdyby mě zabil, byla bych s Alexem.
Byla jste na zemi. Co dál?
Dál tam bylo úplné ticho.
Alex ležel na zemi přede mnou.
A bylo to tam zvláštně cítit.
Směsicí krve a střelného prachu.
Všude jsem cítila mokro.
Nevěděla jsem, jestli je to pivo, nebo jestli jsem se počurala.
Děláš jí opravdové peklo.
Takový je postup.
Přestaň, už je to moc.
Chcete ještě odpornější detaily?
Jak se vám podařilo utéct?
Mezi střelbou jsme zaslechli...
kovové cinkání.
Asi si nabíjeli zbraně.
Lidé přede mnou se zvedli a běželi k nouzovému východu.
Šla jsem automaticky taky.
Ani nevím, jak jsem se dostala ven.
- Přítele jste tam tedy nechala? - Přestaňte napovídat.
Já bych tam asi manželku nechat nedokázal.
Kterým východem jste šla?
Tím u pódia.
Vpravo?
Ne, vlevo. Za oponou.
Vede k pasáži Amelot.
Neměli jsme kam jít.
Všichni běželi, jak jen mohli.
Vzpomínám si, že se někdo věšel na okenní parapet.
A přede mnou se nějaká holka v běhu otočila,
narazila do tyče a upadla.
Pomohla jste jí?
Ne.
Běžela jsem dál jako šílená.
Nevěděla jsem, co dělat, jen jsem myslela na Alexe.
Viděla jsem ho předtím, než přišli ti útočníci.
Byla jsem u baru pro pivo
a on na mě čekal u pódia.
A...
pokyvoval hlavou do rytmu písničky.
Předstíral, že se baví.
Tu skupinu ale nesnášel.
On takovou hudbu neposlouchal.
Byl ilustrátor.
Chtěl vydat svou první knihu komiksů
s nejlepším kamarádem Léonardem.
Jeho talent ale nikdo neocenil.
Trvala jsem na tom, aby ty lístky koupil.
A teď se na sebe hrozně zlobím,
protože kdyby nebyl tak hodný,
nic z toho by se nestalo.
Máte, co jste potřebovali?
Skončili jsme?
Členové Sdružení na podporu obětí spolupracují.
Má klientka na vše odpovídá, i když ani neví proč.
- Zaplaceno dostanete. - Nejsem tu pro peníze.
Navíc mi to sotva pokryje náklady.
Vy vypadáte rozumněji.
Skončeme to.
Pokud mou klientku z něčeho nepodezříváte.
Já bych se vrátil k tomu, když jste v té hale
byla na zemi vedle Alexe.
Poté, co se začalo střílet,
uběhlo kolik času, než jste vyrazila k východu?
Nevím. Tak minuta?
Minuta?
Možná minuta a půl.
Méně než dvě?
Zopakovala byste to nahlas do záznamu?
- Méně než dvě minuty. - Díky.
Nahoře se dělo co?
Cože?
Vleže jste viděla ty útočníky, tak jste musela vidět i horní místa.
Ani ne.
Co se tam dělo?
Naprostá panika, jako dole.
Můžete to rozvést?
- Rozvést co? - Tu paniku.
Utekli střešním oknem. Viděla jste je?
O čem to mluvíte? Jakým střešním oknem?
Žádné tam není.
Lidé se schovali pod střechu, vlezli tam přes bedny.
To ví každý.
Jak se jmenujete?
Omar.
Připomněl byste mu, že jsem válečná oběť?
Říkal to prokurátor.
Já nezapomněl.
Ještě mě zajímají ti střelci.
Řekla jste, že byli tři.
Měli masky?
Ne.
Řekla byste, že byli vysocí nebo tlustí?
- Nebo... - Byli průměrní.
Průměrní?
Ano, průměrní.
Mám to zopakovat?
Všechny ostatní oběti
popisovaly robustní postavy.
Už si nevzpomínám.
Zdáli se být velcí,
protože na sobě měli pásy s výbušninami.
To je nesmysl. Kam tím míříte?
Na vaši klientku byla podána stížnost.
- Dejte pozor, co říkáte. - Závažná.
- Podívejte, čím si prošla. - Jenže neprošla.
Ona 13. listopadu v Bataclanu nebyla.
Proto tu dnes je.
Aby přestala lhát.
Tak jo.
Někam se dostáváme.
Jak to u vás jde?
Skvěle se bavíme. Jak asi?
Nevím, proč tu práci dali Audrey,
štěstí tedy ale nemáme.
Proč útočíme na tu chudinku?
Takovou strategii má Audrey, ne my.
Zašlo to příliš daleko.
Máme proti ní jen stížnost.
Jestli se nepotvrdí, máme problém.
Audrey by měla problém.
To je na tom právě bezva.
Sere ho, že tým nevede on.
Nepovídej.
Opět spouštím nahrávání.
Je 14:28.
V místnosti jsou tytéž osoby.
Má klientka už vytrpěla dost.
- Smím používat tablet? - To není běžné.
Ano, nebo ne?
Nějací svědci vyfotili po útoku toto.
Jistě je máte v archivu.
To je v pasáži Amelot.
Nejsou nejostřejší,
poznáte z nich ale, co se tam dělo.
A když se podíváte z blízka...
Tady.
Byla jsem tam. Uznal byste to?
Nahlas, do záznamu.
Potvrzuji, že jste to vy.
Dlužíte mi omluvu.
A v Bataclanu?
Tohle dokazuje, že jste tam byla?
- Je to v Bataclanu. - Je to v pasáži Amelot.
Která vede do Bataclanu. Byla tam!
Před ním ano, uvnitř ne.
Nechápu, proč to děláte.
Kolik toho ještě musím snést? Vy jste se vsadili?
Jste na té fotografii uvnitř Bataclanu?
Jednoduchá otázka. Ano, ne?
- Ne. - Ne!
Děkuji.
Proč tady na videozáznamu vchází Alex do Bataclanu sám?
Protože jsem přišla pozdě.
- On na vás nepočkal? - Ne.
Držel nám místa u pódia, poprosila jsem ho.
Nevytahujeme to, abychom vám ublížili.
Někdo vás obviňuje ze lži.
Kdo?
- Slečno... - Odpovězte mi! Je to někdo, koho znám?
Je to naše práce.
Lidé tvrdí, že tam byli, jen aby dostali odškodné.
To vás pobouřilo, psala jste to na Twitter.
Tak to jen ověřujeme.
Jestli je ta stížnost neodůvodněná, rádi si to poslechneme.
Chceme jen pravdu.
Musíme spolupracovat.
Už jsi zpátky?
Tobě nic neujde.
Už mi doma hrabalo, potřebovala jsem ven,
tak jsem tady.
Ty máš ale zajímavý život.
Co nějaký detail?
Nějaký důkaz, že jste tam byla.
A vy máte nějaký detailní důkaz, že ne?
Slečno, moc by nám pomohlo...
Proč je tady?
Co říct víc, než že jsem tam byla?
Sleduju ji na Instagramu. Má tisíce sledujících.
Je aktivistka z té skupiny pro podporu obětí.
Je drsná, byla v Bataclanu.
Nebo to předstírá.
Víte, kolik peněz stát uvolnil
do fondu kompenzace obětí?
- Ne. - 300 milionů.
Něco jste dostala, ne?
Dostala jste 28 000 euro.
- Co jste si koupila? - To je irelevantní.
Neřekl bych.
Můžu vám něco říct?
Když jsem ty hnusné peníze dostala, nevěděla jsem, co s nimi.
Takže tak.
Říkala jsem si, proč jsem je vůbec dostala.
Protože přítel zemřel hroznou smrtí?
Když přišly, vybavila jsem si Alexe v louži krve.
Takže jste je neutratila?
Odpovězte.
Mějte na paměti, že máme k vašim účtům přístup.
Rozházela jsem je.
Spokojený?
Za pitomosti.
Oblečení, dovolenou...
Na jednu jsem dokonce vzala Alexovu mámu.
Abychom zapomněly.
Došlo nám ale, že výlety nic nezmění.
Byly jsme tam spolu, ale pořád se cítily samy.
A potom
jsem začala vnímat věci jinak.
Nechci zapomenout, co se stalo,
a chci nějak pomáhat.
Proto bloguju a tweetuju.
Mluvím o svém životě a snažím se ho slepit.
Určitě jste četli, co jsem napsala.
Tak přemýšlejte. Kdybych si to vymyslela,
proč bych dělala tohle všechno?
Myslíte, že lžu?
To já netuším.
To nám řekněte vy.
Jestli lže, je vážně dobrá.
Protože má vždycky odpověď?
Protože takové emoce se nedají předstírat.
Odpovězte mi.
Nikdo z vyslýchaných vás tam neviděl.
Ani já si na nikoho nevzpomínám.
- Vážně ne? - Ne.
- Vůbec na nikoho? - Jen na Alexe.
Kromě Alexe.
Byl to koncert, ne večeře.
Šla jsem na tu skupinu.
Máte hodně ráda Eagles of Death Metal?
- Mívala jsem. - Mívala?
Když vám na jejich koncertě zemře přítel, moc je už pak neposloucháte.
Rozumíte mi?
Chodila jsem s Alexem od vysoké.
Podle všech jsme byli hezký pár.
Té noci to skončilo. To je vše.
Má klientka maximálně spolupracuje.
Vezměte ji do vazby, nebo ji nechte.
Ona lže?
Udal ji někdo z přátel.
Ona tam vážně nebyla?
- To snad není možné. - Laetitio.
Je to nechutné.
Ublížili tam našim přátelům.
Cécile Boissonovou střelili. Pamatuješ?
Je zalezlá doma a nezvedá mi telefon.
Uklidni se.
Už nikdy nebude chodit!
Moc nevrť hlavou. Kde jsi tu noc byla ty?
Kde?
Učila ses?
S nosem zabořeným v nějaké policejní učebnici?
Hrabe ti?
Co myslíš, Gérarde? Kde byla tehdy v pátek třináctého?
Nakráčí si sem s nulovou zkušeností.
- Kdo je tu pak podvodník? - Přestaň!
Laetitio,
neměla bys tu vůbec být.
Ty zasraná lhářko!
Do prdele.
Tak a končíme, kapitáne.
Já rozhodnu, kdy končíme.
Kolegyně to zvládla za vás.
Zůstaňte sedět.
Zbláznila ses? Chceš to celé zkazit?
Co tady vůbec děláš?
Stejně se za tři dny vracím. Ty jsi na Cécile taky zapomněl.
Vůbec ne.
Všechno, co řekla, je lež.
Možná, ale to musím dokázat.
Nemůžeš se tu takhle objevit a řvát tu.
Mám tam být s vámi.
A ty to máš vést.
Ale nevedu.
- Máš její telefonní výpis? - Jo.
Podle něj poznáme, kde byla.
Telefon měla vypnutý, což nám nepomáhá.
S její verzí to ale sedí.
Jak to?
Telefon si vypneš, když k tomu máš důvod. Třeba na koncertě.
Ty si vážně na rockovém koncertě vypneš telefon?
A platební karta?
Zaplatila s ní oběd a tím to hasne.
Na koncertě platila piva jeho kartou.
Omar to šel nahoru ověřit.
Pár věcí v té její verzi nesedí,
ale není moc na čem stavět.
Vychlazené pivečko
a cigárko...
Myslel jsem, že jsi kvůli ženě přestal. Nemáte dohodu?
Vraťte se tam, ještě jsme s vámi neskončili!
O čem se ty dvě vůbec baví?
Chtěly jsme vám dát prostor vyrovnat se s vaší krizí.
Na vašem místě bych ještě nechodil. Vypadá to pak, že něco tajíte.
Nemám co tajit.
Potřebujeme probrat už jen pár drobností.
Zdá se mi to, nebo jste nějaký milejší?
Takže...
Během koncertu jste měla vypnutý telefon.
Ano, vybil se mi.
- To se hodí. - Ne.
Jinak bych měla důkaz, že jsem tam byla.
Váš kolega odešel?
To je škoda, byl mi sympatičtější.
Ty mě vyhazuješ ze třídy?
Přesně tak, Laetitio. Nejsme tu ve škole.
Můžeš tu zůstat, nebo jít domů, ale nechci další problémy. Jasné?
Něco jsem zjistil.
Do záznamu: seržant Omar Matif se vrátil
ve 14:52.
Měla jste pravdu,
ty fotky jsme měli v archivu.
Pořídil je Alain Berbizier. Je také ve sdružení.
Problém je ten, že tuhle fotku pořídil ve 21:59.
Devatenáct minut poté, co to začalo.
To není možné.
Jeho iPhone ji uložil ve 21:59.
- To se tu píše. - Je to špatně.
- Není to špatně. - Ano, je.
Čas na telefonu někdy nefunguje.
- Vážně? - Nedá se tomu věřit.
Jeho telefonu se věřit dá.
Na začátku koncertu to bylo v pořádku.
Já už nic nechápu.
Vysvětlíte nám to?
Běžela jste k východu
do 2 minut, co to začalo.
Říkala jste minutu a půl.
Tak to asi trvalo déle, co já vím.
Byl tam chaos.
O sedmnáct minut déle?
Není to z doby, kdy jsem se vracela?
Upřímně,
já vážně nevím. Vlastní paměť si se mnou hraje.
To je mi ale hra.
Psycholog říkal, že je běžné, že se vzpomínky tříští.
To je strategie přežití.
Tak to je, ne?
Přeživší nikdy nevypráví totéž dvakrát stejně.
Kvůli traumatu.
Řekněte jim to.
To já nevím.
Přišla o advokátku, sleduj.
Můžeme přiblížit ruku slečny Weberové?
Cigarety.
Ano. Koupila jsem si je těsně před koncertem.
Dostala jste se ven z toho masakru,
ale cigarety jste udržela?
Děláte si srandu?
Podvodníci nám vyšetřování hrozně protahují.
Musíme prošetřit všechno.
Skutečné oběti se cítí poníženy.
Ve sdružení jim ale pomáhám!
Tak řekněte pravdu.
Kvůli nim.
Byla jsem tam!
Ale přišla jsem pozdě.
Odešla jsem z práce a vypnul se mi telefon.
Nevěděla jsem, jak pozdě jdu.
Zastavila jsem se pro Dumaraky
a viděla, kolik je.
Dumaraky?
Ty cigarety na fotce.
Jsou z Indonésie,
s hřebíčkem.
Kouřil je Alex.
Snažil se přestat mockrát,
tak jsem mu je koupila a hlídala.
Viděla jsem, kolik je, a zpanikařila jsem.
Koncert už začal. Běžela jsem na taxík.
Bylo to jen 15 minut ode mě.
Ten taxikář mi řekl o tom útoku,
včetně toho na Stade de France.
Řekl, že je něco ve vzduchu.
Prý něco, co nikdy nezapomenu.
Řekl: „Paříž jde dál, navzdory všem těm poplachům."
Vyhodil mě
tak blízko Bataclanu, jak mohl.
Nechtěl moc blízko.
Policie už tam byla?
To nevím.
Byly tam hromady lidí. Všichni byli v šoku.
Já myslela jen na Alexe, jen na něj.
Obešla jsem to přes bulvár Voltaire,
potom pasáží Amelot.
Odtud je ta fotka.
Přesně tak.
Bála jsem se o něj.
Neplánovala jsem, že budu lhát...
Myslela jsem jen na něj a na to, že musí být uvnitř.
Měla jste tam být s ním.
Ale přijela jste pozdě.
Proto jste lhala.
Bylo tam zavřeno a já nemohla dovnitř!
Bylo to úplně absurdní.
Vymyslela jste si tenhle příběh.
A držela se ho. Proč?
Protože jsem se cítila vinna.
To i spousta přeživších.
A nelhali.
Můžu vyndat telefon a něco vám ukázat?
Ani nevím, jak jsem se dostala domů.
Vím jen, že mi bylo zle od žaludku.
Doma jsem si poslechla tuhle zprávu.
Slyšela jsem ji tak stokrát, než jsem zvládla odpovědět.
Émilie, nemůžeme se vám ani jednomu dovolat.
Alex to nezvedá.
Viděli jsme, co se stalo.
Nevíme, kde jste.
Alex říkal, že jdete na koncert,
už ale nevím jaký.
Prosím, zavolej, že jste v pořádku.
Máme vás moc rádi.
Vůbec nevěřím, že se tohle děje.
Émilie, zavolej nám prosím brzy.
To je Alexova matka?
Co jsem jí měla říct?
Že její syn zemřel sám, když na mě čekal na koncertu?
Že jsem ho přiměla jít na kapelu, kterou neměl rád?
Když mi pak volala, byla tak klidná a dodávala mi odvahu.
Nechtěla jsem ji zklamat.
Tak jsem jí nedokázala říct pravdu.
Řekla jsem, že jsem byla s ním, ale naštěstí jsem vyvázla.
Začala se mi potom hrozně věnovat, jako bych byla její dcera.
Tak jsem hrála svou roli.
Nešlo z toho vycouvat.
Nechápala jsem to, dělo se to rychle.
Musela jsem to říct kamarádům a napsat na sítě.
Pokud začnete lhát, musíte pokračovat.
Přísahám, že jsem občas věřila, že jsem tam vážně byla.
Až na to, že nebyla.
Vaše klientka bude stíhána za podvod a křivé svědectví.
PAUZA
Co to děláte?
Mám návrh.
Co jste to říkal?
Že musíme spolupracovat?
Takhle to nefunguje.
Vy jste tu šéf, ne?
Ne.
Můžu tedy mluvit s vedoucím týmu?
Pošlete ji sem.
Laetitia je venku na chodbě.
Promiň, já netušila, že to tu vedeš ty.
Tak už to víš.
Studovaly jsme spolu práva.
Měla bys mou klientku nechat vydechnout.
To doznání je vágní a hodně emotivní.
Netřeba ho hlásit.
Netrpěla už dost?
Dopustila se podvodu. Prokurátor ji zažaluje.
Audrey, prošla si peklem.
Byla u Bataclanu, umřel jí přítel.
Kolik to stojí? Třicet tisíc euro? Patnáct?
Prosím. Nech ji jít.
Jako já vás.
Jak to myslíš?
Mluvím o tvé kolegyni, seržantce Serraové,
která tu nemá co dělat.
Není na nemocenské?
Jak to vůbec víte?
- Kdo vám to řekl? - A přesto tu je.
A zastrašuje mi klientku.
Viděli jste, jak mlátila do skla.
Urážela ji
a na mě na chodbě zkusila totéž.
Úplně mi klientku vydeptala.
A to nemluvím o protokolu.
Mám toho na vás až dost.
- Tvá klientka lhala. - Lituje toho.
Ne, lituje, že jsme ji chytili. To je něco jiného.
Chování Serraové na tom nic nemění.
Vážně ji mám potopit?
I přesto, co to tu všem způsobí?
Navíc si tím všichni budou muset znovu projít.
Co říkáš, Oliviere?
Myslíš si, že bys měl dělat mou práci. Tak co na to říkáš?
Podle mě bys tu hru měla sehrát.
Vyhrají tak všichni.
Půjde před soud.
Jestli chceš nahlásit mou kolegyni, přijmu důsledky.
Madam.
Bude na vás podána žaloba.
Vyslechne vás prokurátor a obě budete mít
přístup do složky.
Měla bys jít domů, vystavuješ nás takhle riziku.
Běž domů, Laetitio.
Bude mi zle, když to dojím.
Slíbil jsem ženě, že omezím cukr.
Taky máš fakt zajímavý život.
Přesně tak.
Slečno?
Při tom výslechu
jste se ptala, kdo vás nahlásil.
To říct nesmíme.
Přesně tak.
Jmenuje se Meier.
Alexův nejlepší přítel.
Ty Dumaraky, co Alex kouřil, se těžko shánějí.
Prodávají je jen v jedné trafice v centru.
Já kouřil celý život, tak to vím.
Ta trafika je v ulici Belgrand.
Přímo vedle bytu pana Meiera.
On nemá nabíječku na telefon?
Proč mi tohle říkáte?
Ve výslechové místnosti jste říkala,
že jste šla pozdě, protože jste se zdržela v práci.
Podle mě jste ale byla v bytě pana Meiera.
Čili...
Jste u něj takhle odpoledne dělala s vypnutým telefonem co?
Co jste dělali, že jste z toho zapomněla, kolik je hodin,
i na ten koncert?
O čem tu teď mluvíme?
Podle mě ta lež začala dlouho před tím útokem.
A lhali jste oba.
Jak dlouho to trvalo?
Alexovi se nedařilo vydat tu knihu,
tak to s ním bylo vážně těžké.
A s Léonardem se to stalo jen jednou.
Až po tom útoku
mi začal neustále volat.
Že nás prý to, co se stalo, sblíží.
A nechtěl mi dát pokoj.
Tak jsem se s ním rozhodla jednou provždy rozejít.
A proto vás udal.
Alex zemřel s láskou ke mně, ačkoli měl cítit nenávist.
Můžeme se vrátit?
Vrátit?
Do vyšetřovací místnosti. Všechno vysvětlím.
Vaše obvinění to nezmění.
Pro mě je to ale důležité.
Chci to pro Alexe všechno do záznamu.
A pro jeho matku.
Je 15:25
a začíná vyšetřování v přítomnosti kapitána Hagena,
seržanta Matifa a slečny Bertinové.
Uveďte prosím své jméno
a důvod, proč jste se vrátila.
Jmenuji se Émilie Weberová.
A chci říct pravdu o tom, co se stalo 13. listopadu.
Překlad titulků: Anna Petráková