THE BORGIAS S01 E06 French King
Zámek Pesaro
Tuto mast připravil lékárník, můj pane.
Zmínil se, e by to mohlo bolet,
ale řekl, e bolest stojí za trpělivost.
- Zase počítat? - Ano, můj pane.
Jinak by rána mohla zhnisat.
Jedna...
- Jedna... - Dvě...
- Tři... čtyři...
A jsme hotovi,
můj dobrý lorde Sforzo.
Zatracenej kůň. Musela ho vylekat zmije.
Ale vy si musíme uvědomovat svá poehnání, můj pane.
Můe být několik měsíců v tomto malém pokoji.
Ale alespoň tvá noha byla zachráněna.
Byla jsi ke mně laskavá, Lucrezio Borgio.
A mohlo být, e... já jsem nebyl,
dříve...
laskavý k tobě.
Prosím, můj pane, nemysli si...
Já teď vidím, e vzneenost
pramení z due...
ne z krve.
Odpoutím ti netěstí tvého rodinného jména.
Já tedy... musím přijmout tvé odputění,
můj pane, za...
netěstí mé krve Borgiů.
A já bych ti, jako znamení díků za tvou péči
v těchto posledních dnech, poskytl svého koně.
Tvého koně?
Je to opravdový ďábel, kdy není jeděn.
Já ho ráda projedu, můj pane.
Král Ferrante z Neapole posílá poníené pozdravy.
Král Ferrante z Neapole ani nevidí, ani neslyí, pokud vím?
Synu.
Přesto vak posílá přání veho dobrého.
A tváří v tvář vem faleným nárokům na jeho království
od panělska, Francie a vévodství Milánského,
rád by Vaí Svatosti připomněl oprávněnost
poadavku nezávislosti Neapole.
NezÃ¡vislÃ¡ Neapol
by mÄ›la bÃ½t v zÃ¡jmu Å˜Ã­ma.
A já, jako její velvyslanec, hrdě představuji obraz,
k vaemu zváení, jeho poslední neprovdané dcery,
Sancii,
Vévodkyně z Squillace.
Kde je Squillace?
V království Neapol.
Mému mladímu bratrovi Joffremu je teprve třináct.
Jeho Výsost pochopila, e potenciálním enichem bude
Gonfaloniere samotný, vévoda z Gandie.
Já?
No, to je naprosto nesprávné.
Já bych nikdy nesvolil ke sňatku s nelegitimní dcerou
krále Neapolského...
Můete vyřídit nae díky naemu příteli a spojenci,
králi Ferrantemu, jeho poadavku na nezávislost
plně rozumíme, za jeho nejlechetnějí nabídku?
Naí odpověď obdríte... vbrzku.
Můj manel nemůe jezdit.
Nemůe hárat.
Dokonce ani lovit.
I ten jelen je astný.
Budu za to potrestán?
Budu zbičován?
Za to, e jsi udělal jelena astným?
Jste vy astná, má paní?
Moná.
- Zaměřte se na koně. - Ale bez biče?
Bič není třeba. Kopněte patami.
Myslí, e se to hodí?
Já, Juan Borgia, a nelegitimní dcera
Neapolského krále?
Vévodkyně z... Squillace?
Nae spojenectví s Neapolí
je teď té nejvyí důleitosti.
Já jsem vévoda z Gandie.
Gonfaloniere papeského státu.
Syn římského papee.
- Ach, bratře, to jsme my oba. - Tak si ji vezmi ty.
Ty ví, e manelství pro mě není monost.
No, tak a je to Joffre!
Joffre si stále hraje s panenkami své sestry.
Tady má jednu v ivotní velikosti.
Lucrezia si pořád hraje s hračkami. A je vdaná.
To je.
Poleme snad vechny milé pryč do Pesara?
Do Squillace?
Já si vévodkyni z Squillace nevezmu.
Ale pojedu do Neapole představit obraz svého mladého bratra.
Juane...
Jeden z nás se musí ujistit, e jde o vhodnou nevěstu.
Nebo bys ty dal přednost té cti?
Já nemohu. Jsem zaneprázdněn v Římě.
Ano, slyel jsem.
Co jsi slyel?
e pod kardinálským plátěm by stále mohl být mu.
- Podívej se na sebe. - Na mě?
Jako Narcissus.
V prameni.
Narcissus?
Ty nezná Narcissa?
Neumím ani číst ani psát, má paní Lucrezio.
Narcissus se zamiloval do vlastního odrazu.
Ve vodách pramene.
Nehýbej se.
To je nemoné.
Zamilovat se do odrazu?
Líbat ho.
A já myslela, e nikdy nepoznám sladkost.
To je vae sídlo, kardinále?
V této chvíli.
Jste skrovný ve svých chutích, kardinále.
Zde potřebuji jen jedinou ozdobu.
Mohu vám říkat jinak, ne kardinále?
Říkej mi Cesare.
Cesare.
Připomeň mi, proč jsem tady, Cesare.
Protoe tu chce být.
Protoe...
... to umonila nepřítomnost tvého manela.
Protoe...
... je čas přestat předstírat.
Prosím. Nevěřím svému srdci.
Musí, kdy jsi sem la se mnou.
Můe mě milovat, Cesare Borgio?
Nebo to je jen tělesná touha?
Moc se obávám, e obojí.
Jedno nebo druhé, s tím se vypořádám.
Obojí, a mohl bych být ztracen.
Můe z dobrého vzejít patné,
Paolo podkoní?
Je tohle dobré?
Ano. Myslím.
A co je patné?
Myslím, e ví...
Paolo podkoní.
Mám i druhé jméno.
A já ho nechci vědět.
Budu ti říkat Narcissus.
Ach můj boe.
Nutí mě mít naději.
A já se naděje bojím.
Naděje na co?
Na dny jako je tenhle.
V budoucnu, s tebou.
A kdyby ti byly dány?
Prosím tě, nedávej mi naději.
Za dva dny bude doma.
Moná ho jeho obchody zdrí.
Teď touím po čistě obranném spojenectví.
Podmínky u byly navreny
naim váeným velvyslancům.
A já si přeji těstí svého nejmladího syna.
A jistě té 200 000 dukátů.
Moná.
Ale tohle spojenectví potřebujeme víc ne bohatství.
Vlci se enou na papeský stát.
A... my budeme mít svatbu...
jedině a zase uvidím nai drahou Lucrezii.
NEAPOL
Promiňte mi, Gonfaloniere Borgio,
kdy budu krmit svého otce, zatímco budeme konverzovat.
Zbylo mu tak málo potěení. Ale má rád kuřata!
Jaká náhoda.
Kuřecí je mého bratra Joffreho nejoblíbenějí.
Moná ho má sestra taky můe krmit.
U je mu třináct. Brzy bude muem.
Tedy jsem tímto spojení opravdu poehnána.
To jste.
A vá bratr, Gonfaloniere,
je také nelegitimní, jako já?
Jeho pape vydal papeskou budu,
která potvrzuje legitimitu vech jeho dětí.
A ta se týká záleitosti nemanelského původu, ne?
My neuznáváme tento termín, Vae Výsosti.
Proč ne? Mně nikdy nevadil.
Já ho shledávám, e dává člověku jistou svobodu.
Řekněme, e jeho dědická práva
jsou zajitěna, zákonem.
Pokud můj snoubenec
má něco ze síly jeho bratra...
Ty by sis vzala tohohle Borgiu tady, viď, drahá sestřičko?
Jsem tvá nemanelská sestra, Alfonso.
Vezmu si toho, kdo mi bude poručen.
Jsem si jistý, e vá bratr
vyroste do vaí postavy, Gonfaloniere.
Jde to ruku v ruce s mnoha výhodami: jméno Borgia, zdatnost Borgiů,
Bylo mi řečeno, e je velká,
v manelském loi i mimo něj.
Nejvýznamnějí ze veho je ochrana římského papee
pro nae ubohé, suované království Neapolské.
Nai nepřátelé se blíí rychle, Gonfaloniere.
Kdysi stačilo k jejich zastraení jméno mého otce.
Moná jméno vaeho otce působí stejně?
V tom mě ujiují vechny boje mého otce.
- Nejsi vyděená, sestřičko? - Bojím...
bojím, bojím.
Moná po jídle, Gonfaloniere,
by vás mohla má sestra vzít na královskou procházku?
Můj otec měl jistý způsob, jak se, ehm, vypořádat s naimi nepřáteli.
Mohl by se ukázat inspirativním pro budoucnost.
- Vá otec je takto vystavil? - Ano.
Chytré.
Jeho reputace ho předcházela.
Tak jako vae pověst předchází vás.
Opravdu? Měla bych být poctěna?
V případě mého otce budí hrůzu.
Co probouzím já,
Juane Borgio?
Váeň.
Tedy to musím udělat
vánivě.
Přál byste si vyzkouet, jaká klisna je
snoubenka vaeho bratra?
Ale tak krásná.
Tak ji zkuste.
Chtěl bych vědět...
- Jak umí jezdit. - Ach, to umí.
To umí.
Tobě se zdá umění politiky zajímavějí ne...
- ne... - Ne umění lásky?
Tohle jsem řekla?
Mají víc společného, ne si myslí.
O tom bych pochybovala.
Vezměme si...
tvou nejelegantnějí nohu.
Skvělá metafora
pro italskou politiku.
Tady...
máme Francii,
zdroj veho neklidu.
Ale cestujeme-li jině
přes Alpy,
najdeme vévodství Milánské.
A pod ním,
Florencii.
A tady,
ten malý hrbolek,
je Řím.
Ale Neapol...
je tvé elegantní lýtko,
tvůj výstavní kotník,
tvoje pata,
tvé chodidlo
a tvůj nejchutnějí palec.
Kdy takto leí,
nevypadá moc důleitě.
Ale při pokusí se povstat,
a ty shledá, e celá tvá rovnováha pochází
odsud.
Neapol.
Ale teď,
já se chystám napadnout
krásnou Francii.
FRANCIE
Jeho Výsost zkouí nové dělo, Vae Eminence.
Zdokonalené během bojů s těmahle anglickými barbary.
Pal!
Feu!
Le feu aux canons! Les boulets!
Vae královská Výsosti,
mohu vám představit:
kardinál Giuliano Della Rovere.
Kardinále Della Rovere,
Jeho královská Výsost král Karel
Francouzský.
- Vae královská Výsosti. - Slyeli jsme o vás.
A já o vás, Vae Výsosti.
Vá vojenský věhlas se nese daleko a...
Dost s tim poklonkováním!
Tak vy jste ten, kdo by nám dal korunu Neapole?
Království Francie dlouho poadovalo
udělení království Neapolského.
Já bych...
Řekl jsem dost toho poklonkování, nebo ne?
Prostě mi řekněte, kardinále,
jak byste chtěl poloit neapolskou korunu
na tuhle mou oklivou hlavu?
A e je
neobyčejně oklivá, co?
Vae Výsost ztělesňuje celou francouzskou sílu ve své osobě.
On se to bojí říct!
- Není má hlava snad oklivá, generále? - Já na ní stěí zvládnu zírat.
Tak to přiznejte, kardinále.
Já mám vechny půvaby
pouovýho trpaslíka.
Taková slova by nikdy neopustila mé rty, Vae Výsosti.
Tak dobře, tak se nikam nedostaneme.
Já oceňuju jenom jasnou řeč.
Řekněte nám, co po nás chcete, jasně.
Mí krajani jsou zvyklí na ukázku války,
ne realitu.
Nikdy nemuseli ukázat odvahu být postieni vaí
francouzskou divokostí.
vy chcete, abych pochodoval na Paří, sesadil tohohle Borgiu,
dal vám papeskou korunu
v naději, e vy umístíte korunu Neapole
na tuhle oklivou hlavu?
Já chci povznést Církev Vehomíra
k její bývalé slávě.
Nemohl by Borgia udělat to samý?
Obnovit církev?
Dát korunu Neapole
na tuhle oklivou kebuli.
Kebuli?
Hlavu.
Stejně, musíte do Říma, Vae Výsosti.
Musím?
A mí krajané jsou zvyklí na ukázky války...
Ach boe!
Můj manel je pryč u celý týden.
Říkala jsi, e jel do Ostie.
To v Ostii nejsou eny?
Ty to říká tak neomaleně, Cesare Borgio.
- Naplňuje mě to strachem. - Z čeho?
Z následků tvých citů.
Nemůe vzdát díky za čas, který jsme spolu strávili?
Díky komu?
Měsíci. Venui.
A, troufám si říct, dobrému bohu.
Nesleduje nás On v této chvíli?
Kdyby viděl to, co vidím já,
Viděl by, e je to dobré.
Byl jsi ustanoven knězem,
a takhle se rouhá.
Pokud oceněné tvé krásy je rouhání,
tak mě vskutku povauj za rouhače.
Rouhače a kacíře.
Někdy mě děsí.
Válka je oklivá, kardinále.
Daleko oklivějí, ne kdy budu já.
Mělo by se k ní přistupovat
s nejvyí opatrností.
Tak jako k vám, nejspí?
Učí se myslet váně, co říká!
Ale k válčení, podívejte se tady.
Můj nový vynález.
Pokud bude fungovat,
bude...
opravdu děsivý.
Uvede úplně novou éru
děsivosti.
Zřetězené dělové koule.
Obě koule
musí být vypáleny společně.
Pokud ne,
roztrhá nás to na kousky.
Přejete si dát signál?
Bude mi ctí, Vae Výsosti.
Taky by to mohl být vá konec.
Vá nejděsivějí konec.
Vá také.
Pokračujte.
Působivé.
Ano?
Narcisse.
Jestli nás najde lord Sforza...
Jak by mohl... zdolat tyto schody?
Coe?
Ten ďábel!
Máslo, můj lorde Sforzo.
Na ráno.
- Setkal ses s mou snoubenkou, bratře? - Setkal.
Tvé mlčení je alarmující, bratře.
Uklidni malého Joffreho.
Buď ujitěn, Joffre, ona nemá rohy.
Je hezká?
Ne.
Je milá?
Já nevím.
Má nějaké kvality, pro které bys ji doporučil?
Má dvě nohy.
Stejný počet očí. Deset prstů.
Take není hezká
a není milá.
Má dvě oči,
deset prstů a dvě nohy.
Nezapomeň na prsty u nohou. Je jich deset, věřím.
Budu se enit jen jednou, matko.
Ach, malý Joffre!
- Ona není jen pěkná. - Ne?
- Je nádherná! - Opravdu?
A je to anděl, který vyskočil z polí Neapole.
Ve skutečnosti, kdyby sis jí nebral ty, vzal bych si ji sám.
- Opravdu? - Ano, opravdu.
Take mám tvé svolení?
Nemá, Juane. Je to má snoubenka.
Ano, to je. A kdo je tenhle astlivec?
Vypadá bohatě. Kdo je to, co myslí? Urozený mu?
Já nevím. Po smrti vypadáme vichni stejně.
Určitě oblékni tuhle část.
Vy mě svádíte k boji,
ale chápete, co to znamená?
Znamená to prostě válku, na obranu křesanstva.
ádná válka není prostá.
Válka je chaos,
brutální síla postavená proti brutální síle,
dokud jedna strana není zničena, naprosto.
Četl jsem o vaich italských bojích.
Najatí oldáci, na peřím zdobených koních,
skákající jako pávi jeden proti druhému
dokud jedna strana neustoupí,
s něčím, čemu se říká čest?
Ale ve válce není čest.
To se Francouzi naučili proti Angličanům.
Je v ní krev, smrt,
zbraň proti zbrani,
dokud jedna strana nekapituluje,
díky smrti nebo převaze.
Buďte opatrný, za co se modlíte, pokud se modlíte za válku.
Mohl byste se ocitnout na místě,
kde ádné modlitba nejsou.
Jak řekl Svatý Augustin, matko,
Nech se oením, Pane, ale jetě ne!
- Má drahá. - Theo.
Tvá drahá?
Slyel jsem o tvém znovuobjevení.
Juane.
Nelíbí se ti dům, který ti koupil můj otec?
Příli studený?
Příli oputěný snad?
Opustím vás, vzácný pane,
a u vás nebudu obtěovat.
- Ano, opustí nás. - Můj synu!
Ano, já jsem tvůj syn. Znamená přítomnost tohoto sedláka tady
e si myslí, e je můj otec?
- Ne! - Juane prosím!
Musel slyet zvěsti, e jeden z nás byl zplozen
tímhle pasákem koz.
- Juane, přestaň! - My jsme synové papee!
A ty obveseluje pasáka koz?
- V domě mé rodiny? - Juane!
Co s tebou udělalo papeství?
Navdy mě vydělilo z lidí jako je on.
Bě.
Odejdi.
Toto u není tvůj domov.
Já se vrátím, matko, a budu chtít.
- Ale nechci ho tady! - Řekl jsem...
Bě.
ádala jsem setkat se s tebou tady, protoe
můj manel byl nalezen.
Vytaen na břehy Tibery,
3 týdny mrtvý
s bodnými ranami na krku.
Po tyto tři týdny
jsem dávala své tělo tobě.
Poruila jsem svou manelskou přísahu.
Já myslel...
spí jsem doufal, e jsi to dělala vědomě.
Koupil sis tyto tři týdny vradou!
To já ti řekla, e té noci odjídí do Ostie.
- Přiznej to, kardinále. - Já nepřiznávám nic.
Ale ten zločin má vepsaný v tváři.
To nebyla vrada. Bili jsme se. On prohrál.
Prosila jsem tě, aby ses s ním nesetkával.
Prosilas mě, abych se nevystavoval nebezpečí.
Neměla jsem zdání, e má takové schopnosti.
A já myslel, e mě zná.
Myslela jsem, e znám mue.
Mue v rozporu, snad, mezi světem a bohem.
Ale ne vraha.
Je to vrada bránit čest své matky?
Získat svobodu pro někoho, koho bys mohl milovat...
dokonce víc, ne matčinu čest?
Pokud ano, tak jsem se vrahem narodil.
Moná ti Bůh promine, protoe já si nejsem jistá, jestli to dokáu.
Ty myslí, e mi záleí na odputění Boha?
Mně záleí na tvém těstí, na tvé budoucnosti.
A já ti je teď dal. Libera me, ádalas mě.
Ty jsi mi nedal budoucnost.
Ty jsi mi dal doivotní pokání.
Jsem částí tvého zločinu.
Stále k tobě chovám city...
ale neznám
tohle monstrum vedle mě.
Dobrá, tak já ti to povím.
Narodil jsem se... s poskvrnou.
Znamením.
Jako znamení Kainovo.
Ale je to znamení mého otce, mé rodiny.
Znamení Borgiů.
Zkouel jsem být jiný, ne jsem.
A zklamal jsem.
A jestli jsem zároveň zklamal tebe, je mi to opravdu líto.
Ty...
Ty má ďábelský pohled, kardinále.
Přečetl sis, co potřebuje mé srdce a dal mi to.
Dal jsi mi potěení,
zločinem, který jsem si nedokázala představit.
A teď musím ít svůj ivot v pokání,
modlíc se za odputění.
Kde?
Ty se nedozví kde.
Ty myslí kláter?
Já myslím v nesvobodě.
Já tě najdu. Jako Abelard a Eloise.
Můe najít kláterní celu, ale nikdy se neosvobodí ode mě!
Má pravdu.
Od tebe se nikdy neosvobodím.
Přiel jsi o rozum?
Prolít krev manela své matky?
Zmlátit ho jako obyčejného pasáka?
Jestlie tím je, otče...
Jestlie tím je, co to dělá z tebe?
Ty jsi slyel ty klevety.
e jeden z nás byl zplozen jím,
a ne tebou, ne římským papeem?
A ty chce tyhle řeči přikrmovat?
e o tom teď mluví celý Řím?
- Nechci ho v jejím domě! - Ty...
Ty nechce?
Má vůbec tuení,
Jak daleko jsem zael,
abych uchoval nedotčenou pověst tvé matky?
Ty jsi se narodil, abys byl voják,
generál,
vůdce.
Tohle je způsob, jak se chová Gonfaloniere?
Rve se jako obyčejný voják, v domě své matky?
Odpus, otče, ale má čest si ádala...
Tvá čest?
Ví, co o tobě říkají?
Co se o tobě eptá?
Co, otče?
e tvé postavení by víc sluelo tvému bratrovi.
Chtěl bys, abychom my
tyto mylenky sdíleli?
Slib mi, e nebude, otče.
Jestli ty odpřisáhne, e se bude krotit.
Přísahám.
Teď mi přísahej, e já jsem z tvé krve a nikoho jiného.
Ty jsi ná syn.
Nikoho jiného.
Nenu nás toho faktu litovat.
Nebudu.
Jak to mohu napravit?
Můe prosit svou matku o prominutí.
A doprovodit ji na svatbu svého bratra.
Papá.
Ach má lásko.
Já jsem v nebi,
- nebo stále sním? - Ne, otče.
Jsem to já.
Pape zasnoubil svého syna
s dcerou krále Ferranta.
Co se tím mění?
Udělení Neapole musí rychle následovat.
Ferrante bez toho nebude souhlasit se sňatkem.
Je starý, tenhle Ferrante, a jetě oklivějí ne já.
Ale jeho syn není, můj pane.
Dohlédne, e jeho otec mu udělí před smrtí moc,
take získá korunu a království.
Jestli je čas se pohnout, je to teď.
Cesare!
- Omluvte mě, kardinále. - Ano.
Tak mi řekni, Lucrezio.
Manelství je...
Bylo...
tvrdé, zpočátku.
Ale teď zesládlo.
Potřebuju detaily.
Ty nedostane.
Tvůj manel, Giovanni...
Spadl z koně.
Blázen.
Bude chodit na lov.
Zjiuji, e omezenějí manelé
se stávají... snesitelnějími.
Mohla bych o tom napsat knihu.
Moná napíu.
A ty, bratře? Co tvé srdce?
Bylo zlomeno, jeptikou.
Jeptikou? Jako Eloise?
Stráví ivot tím, e jí bude psát?
Strávil bych, kdybych věděl, kde je.
Ale ty ji najde, určitě.
To mám v úmyslu.
Jak nádherné.
Oba můeme psát knihy.
Ostříhání tvých vlasů
je symbolem...
odřeknutí se
tvé pozemské krásy,
která je nyní ve slubách
naeho Pána,
Jeíe Krista.
Bude nevěstou Jeíovou...
sluebnicí Krista.
Kristus bude tvou láskou,
tvým chlebem,
vínem
i vodou.
Nejvzneenějí lorde,
souhlasíte, před očima Boha,
pojmout nejzářivějí Sanciu, vévodkyni z Squillace,
za svou právoplatnou cho?
Ano.
Ona je tak krásná.
Nenávidím ji.
Přísahal jsi pojmout nejzářivějí Sanciu, zde přítomnou...
Jestli nenávidí krásu, sestřičko, musí nenávidět sama sebe.
Tak dobře.
Budu ji tedy milovat.
Ale někde hluboko uvnitř ji stejně nenávidím.
Člověk můe milovat a nenávidět, jak jsem zjistil.
V jedné básni se říkalo právě tohle.
Odi et amo.
Nejzářivějí paní,
souhlasíte, před očima Boha,
pojmout nejvzneenějího lorda Joffreho za svého právoplatného manela?
Ano.
Ubohý Joffre.
Zaslouí si lepí, ne Neapol.
Stává se z tebe expert v genealogii?
Slyela jsem zvěsti o jejím monstrózním otci.
A ty jsi jim věřila?
Proč Neapol?
Ná otec musí chránit říi.
A Sancia ji zachrání?
Musíme počkat a uvidíme.
...hodni a připraveni vstoupit do svazku manelského.
Jsi teď vévoda ze Squillace,
Joffre Borgio.
Jaký je to pocit?
Kde je Squillace?
Nemám tuení.
Ale jsem jeho vévodkyně.
Je tam zámek, myslím, e jině od Neapole.
A jezero. Výnosné.
Ví, museli mi něco dát, take...
dali mi Squillace.
Buď na něj milá. Slibuje?
Jak milá?
Je to můj mladí bratr.
Ano.
Ale jak milá?
Takhle.
Takhle milá být můu.
- Bude? - Ano.
Dobrou noc, páata.
Jedině, e byste se k nám připojili?
Ne.
To je krok moc daleko,
dokonce i pro vévodu a vévodkyni ze Squillace.
Take, můj maneli,
jsi připraven?
Budete mít svou válku, kardinále.
Ale já od vás budu chtít jednu věc.
Prosím, můj pane.
Nikdo se nebude ptát
na chování mých vojáků,
mých kapitánů, mých generálů, mé armády.
Budete mít svou válku,
ale bude bojována francouzským způsobem.
Subtitles by Hlawoun **hlawoun@centrum.cz**