- Det är arkitekt Berggren. - Varför gör inte kommunen nåt?
- Jag struntar i hans pengar. - Hans dotter, då?
- Kom. - Hjalmar sitter rakt under oss.
Bra. Då går vi och pratar med honom. Vi berättar allt.
- Lägger korten på bordet. - Det kommer aldrig att ske.
Jag har fått brev från Morten. Fartyget ska till Fredrikshamn.
Morten har gömt sig i ett år på grund av det du sa till polisen.
Jag ville höra om det kanske en dag kunde bli vi två?
Du pratar med polisen om jag säger ja till Ditmar?
Ja, du bestämmer förstås själv.
Hej. Det ska in här. Ni kan gå den här vägen.
- Jenny? - Hej, Edith.
- Vad vill du? - Jag ska hjälpa till i dag.
Vänta här, Jenny.
Hotell Utsikten har skickat Jenny.
- Ska vi äta här? - Lunchen serveras utomhus idag.
- Om man inte vill äta utomhus, då? - Då serveras den i salongen.
- Härligt med lite information. - Det blir spännande ikväll.
Ett av de stora ögonblicken i varje kvinnas liv.
Det kan du inte uttala dig om, eftersom du aldrig upplevt det.
Är det inte Jenny? Är ni tillbaka?
Ja, bara i dag till förlovningen. Jag arbetar på Hotell Utsikten nu.
Serverar man också lunch i salongen där borta? Kom.
Vi hämtar fru Andersen.
De här är fina. Dem ska vi ha i källaren.
- Jenny är där inne. - Det var bra.
- Fru Andersen, det är Jenny. - Ja. Henne har jag bett om att få.
- Hon har gift sig med Mads. - Marthas pojkvän.
- Det hade jag inte tänkt på. - De två får inte träffas.
- Har varorna kommit? - Ja, just nu.
Här är bordsplaceringen. Vera och jag har korten klara.
- Bra. - Kom ostronen?
- Ja. De bars ner i källaren. - Och de såg fina ut?
- Ja. Det är ju första klassens. - Champagnen ska också ner i källaren.
- Bordsplaceringen? - Den fick hon.
- Ditmars föräldrar? - De får samma rum som sist.
Det är telefon. Det är en direktör Skaarup.
- Han har nog åkt vilse. - Tror du?
- Vet ni vem som väntar där ute? - Ja. Jenny.
- Fru Andersen glömde det med Mads. - Det kan vi inte ändra nu.
Martha, vi får ju hjälp från Hotell Utsikten.
- Och det blir alltså Jenny. - Jenny?
Ni är inte de bästa vänner, men jag hoppas ni kan samarbeta i dag.
- Tror du inte ni kan det? - Jo... Jo.
Det är jag riktigt glad för, Martha.
Nå, där är Jenny. Välkommen. Härligt att du kunde komma.
- Är du här? - Varför skulle jag inte vara här?
- De andra flickorna känner du ju. - Inte mig. Jag heter Fie.
Fie har varit här i vinter. Följer du med Jenny upp så hon kan byta om?
- Jag hittar själv. - Ja, självklart gör du det.
- Nej, alltså! Far! Du ska knacka på. - Ellas far ringde nyss.
De hade hamnat i Ålbæk. Han hade frågat en bonde om vägen.
- När kommer de? - De kommer säkert snart.
Men Ella följer inte med. De hade tagit fel på datumen.
- Hon är kvar i Schweiz. - Det är inte sant!
- Det är förargligt. - Jag hade sett fram emot det.
- Men hennes föräldrar kommer ju. - Det är ju era vänner.
Alla gäster är det. Jag hade bara bjudit min bästa vän.
- Hittade du en? - Ja. I lådan uppe på vinden.
- Det är väl ingen kriminalroman? - Det hoppas jag.
- Jag byter faktiskt om. - Ska du ner och bada?
- Ska du dit med Ditmar? - Vill du följa med?
Vill du inte vara ensam med honom? Ni ska ju förlova er.
Vill du med eller inte?
- Jag hörde att far skällde ut honom. - Vem? Ditmar? Varför?
Far var arg att det inte hänt nåt med semesterhusen.
Och att han skulle sköta sitt jobb som direktör.
- Ja. - Far tycker nog mer om honom nu.
Tror du det är därför han förlovar sig med mig?
Det sa jag inte.
- Vad säger du då? - Inget.
Då tycker jag att du ska hålla mun!
Då är det den stora dagen.
Fröken Malling och tvillingarna är på en heldagstur.
Så de kommer inte att störa ikväll. Men min man kommer.
Han har annars väldigt stressigt med nya filialen i Aalborg.
"Amandas förlovning vill jag inte missa," sa han.
Ja. Det vore väl inte det samma utan honom?
När Otto och jag förlovade oss var vi på segelklubben.
Hans far och farfar var ju hedersmedlemmar där.
Det hade varit mulet hela dan men då plötsligt kom solen.
Otto sa i sitt fina tal att jag var solen i hans liv.
Det var så rörande.
Nu ska du vara den lilla solstrålen i greve Ditmars liv.
- Fröken, har ni hört nåt från Morten? - Nej. Inte än.
- Men ni har skrivit till honom? - Han får brevet när han stiger iland.
Skrev ni att min far vill prata med honom?
Är han inte framme än? Jag hoppas han fått ert brev.
Notan, tack.
Får man slå sig ner?
Varsågod. Jag är på väg ut.
- Vet ni vem jag är? - Nej.
Ernst Bremer.
Jag har hört talas om er.
Nej tack.
Det här kan man i Danmark.
Synd att det är så svårt att få snaps i Norge och Sverige.
Men det hjälper ni till med.
Vad har ni mer hört?
Ni hämtar spriten i Tyskland och smugglar den vidare härifrån.
Jaså, har ni hört det? Jag har hört saker om er också.
Ni har legat ute på långturer senaste året.
Er kapten pratar gott om er.
Ska ni inte komma och arbeta för mig? Ni skulle passa hos mig.
Varför tror ni det?
För att ni kan tacka nej till en snaps.
Jag vill inte ha polisen i hälarna.
Så har ni väl levt det senaste året? Det var visst nån som dog.
Och en rik grosshandlare från Köpenhamn ville sätta dit er för det.
Det var ett missförstånd.
Ett missförstånd? Så klart.
Jag måste iväg.
Ni har en säkert en liten fästmö där hemma.
Väldigt trevligt att talas vid.
- Vi får hämta grönsakerna, Fie. - Jag tänkte precis på det.
Vad fin du är, Jenny. Ikväll blir det festmiddag.
Vi inleder med en soppa. Jag kan inte uttala det. Den är visst fransk.
Sen är det ostron. Vi serverar sex på varje tallrik.
Sen är det vaktlar med brynt potatis, lingonkompott och bleksellerisallad.
- Vad är det? - Ja, det är urholkade tomater.
De är upp och ner, så de liknar svampar på en botten av gurka.
- Kan du föreställa dig det? - Det tror jag.
Till dessert är det vingelé och så är det krokan till kaffet.
Fru Madsen har gjort menyn. Herr Madsen vill ha champagne till.
- Är du färdig med mjölbollarna? - De är nästan klara.
- Du och Jenny lagar till vaktlarna. - Det klarar jag själv.
- Då skalar du småpotatisen. - Ja.
- Det kommer att sluta illa. - Det vet vi inte.
- Det är synd om Martha. - Stackars Jenny.
Gift med fjanten Mads. Hon har inte ens fått en ring.
- Är det lunch nu? - Den serveras i salongen i dag.
- Ska ni inte slå er ner? - Vi ska till Hjørring.
- Vill ni inte ha en? - Jo tack.
- Är ni inte med på middagen? - Jo, den vill vi inte missa.
- Inte missa? - Chefens dotter ska förlova sig.
- En sorgens dag! - Glöm henne.
Kontorschefen!
- Ska ni ut och måla? - Ja.
Onödig fråga. Ska er hustru med?
- Hon kommer senare. - Kan jag låna henne lite?
- Låna henne? - Det lät helt fel.
Jag behöver nån som hjälper mig att välja vad jag ska underhålla med.
Vid middagen. Madsen har frågat, och det var svårt att säga nej.
En skådespelares lott i livet. Men er hustru har ju en så säker smak.
- Det är bäst att fråga henne själv. - Jag ville bara ha er tillåtelse.
Jag vill inte ta mig friheter. Tack, kontorschefen.
Hallå?
Är det du?
- Vem trodde du? - Din far, men han har ju flyttat.
- Fick du mitt brev? - Ja.
Du hade rätt. Herr Madsen gick med på att det var ett missförstånd.
- Ja, det skrev du. - Nå ja.
- När flyttade min far? - Det är ett tag sedan.
- När min mor dog? - Innan det.
Innan? Trots att hon var sjuk?
Fru Andersen passade henne. Den sista tiden bodde hon uppe hos oss.
Hon ligger så fint på kyrkogården, vid sidan av din bror.
Kom. Det är något jag vill visa dig.
Så fin har den aldrig varit förr. Vem sköter om den?
- Det gör jag. - Gör du?
- Du verkar förvånad. - Kan du sånt här?
Varför skulle jag inte kunna det?
Sätt ner mig!
- Är jag oemotståndlig? - Mm...
- Ditmar! - Ja, självklart. Det vet du ju.
Kyss mig.
- Amanda, det kan komma nån. - Än sen?
Det skulle jag inte gilla.
Vet du var jag tycker vi ska bo? Vid sjöarna i Köpenhamn.
- Det kunde vara kul. - Ja, eller hur?
Men vi har ju huset i Charlottenlund.
- Vilket hus? - Det som dina föräldrar vill ge oss.
Har jag inte berättat det?
- Nej, det har du inte. - Det trodde jag.
Och på Frijsenholm bor vi ihop med dina föräldrar.
I Köpenhamn ska vi inte bo granne med mina föräldrar.
Din far vill ge oss huset. Svårt att säga nej.
Ditmar, du får lära dig att visa att det är du som bestämmer.
- Vad är det nu? - Nu ska vi ut och bada. Nu.
- Fick du lov att låna mig? - Ja. Jag frågade snällt.
Helene, jag behöver hjälp.
Jag har begått det stora felet att skämma bort min publik.
Jag kan ju inte bara resa mig upp och hålla ett tal som alla andra.
Jag måste hela tiden överträffa deras förväntningar.
Jag skulle behöva att du lyssnade.
- Låt mig höra. - Inte här. Kom.
- Om det är ett försök att... - Inte alls. Det har vi pratat om.
- Jag har förstått din syn på saken. - Tack.
Det som hände i vintras, när jag stod där ute och frös och väntade på
att din man skulle lämna ert hus och gå ner till Hellerup Station
och du tog emot mig med en värme och en längtan...
- Allt det har vi lagt bakom oss. - Jag är glad att vi är eniga.
Det är vi. Jag förstår kanske inte helt
hur ni kvinnor bara kan slå på och stänga av, men det kan ni.
Ja, det kan vi. Låt mig höra nu, annars går jag.
Det är ett litet nummer från min romantiska repertoar.
Det brukar väcka begeistring när jag turnerar i provinsen.
Det är Christian Winther. Och...
Nej, alltså... Bara jag säger hans namn så tänker jag på vår vinter.
- Sluta, Edward! - Visst. Ursäkta mig.
Åh, hon är rar Hon är blid
Hon är smal om sitt liv
Hon är smidig och foglig hon är lång, hon är slank
Hennes kind är så len
och som rosens...
- Den är riktigt fin. Ta den. - Det är två verser kvar.
Den blir Amanda riktigt glad för. Du gjorde det väldigt bra.
- Det är samma rum ni hade senast. - Vi övernattade väl aldrig?
Nej, och jag minns alltför tydligt varför.
- Ska jag inte packa upp? - Nej, tack.
Talade du med grosshandlaren om den där saken?
Ja, det är ordnat. Han tittar upp lite senare.
Kunde man få veta när "senare" är?
Han tar emot de andra gästerna. Det ska jag också göra.
Gör du det, min son.
- Vill far och mor med? - Nej tack!
Bara för att jag sa att aldrig skulle sätta min fot här igen
så hålls förlovningen här.
Nej, det är för att Ditmar och fröken Madsen träffades här.
Fröken Madsen! Att vår son ska förlova sig med en fröken Madsen!
Hon är rar. Och om grosshandlaren kan hjälpa oss...
Tänk att vi ska vara beroende av en tarvlig grosshandlare.
- Har du det för varmt? - Jag föredrar att ha det varmt!
Mor, Ditmar berättade om ett hus i Charlottenlund.
Har du hälsat på Ditmars föräldrar?
Mor! Varför har ni bara talat med Ditmar om huset?
Det skulle vara en överraskning, och det är ett så fint hus.
Det tycker Ditmar också.
- När såg han det? - När vi var i Italien.
Tittade han på ett hus där vi skulle bo, en månad innan han friade?
Ditmar har länge hoppats på ett ja. Men du behövde överväga det.
God dag. Grattis på den stora dagen.
- Varför är inte jag den lycklige? - Fråga hennes far.
Jag hoppas ni har goda nyheter från Hjørring.
- Det tror jag. - Er tro intresserar mig inte.
Mina vänner undrar hur det går med semesterhusen.
Jag är trött på förklara att Naturskyddsföreningen
vill ha området fredat.
Men de kan inte själva starta ett fredningsärende.
- Varför har allt stannat upp då? - För syns skull.
Nu är väntan slut. Vi saknar bara landshövdingens godkännande.
Och hur länge dröjer det? Vi vill igång, Berggren.
Jag håller med fullständigt.
Ordna ett möte med landshövdingen. Eller ännu bättre...
- Bjud hit honom. - Bra idé.
Ja, som ni borde ha fått.
- Det är goda nyheter. - Ja. Tack för lånet av bilen.
- Vi vill se ert reklamförslag. - När ni har tid.
- Inte idag. - Nej. Det förstår jag.
Jag tyckte inte riktigt att du frågade chefen om hans dotter.
- Morten har kommit. - Har han?
- Han är där borta. - Det var härligt att höra.
Han vill vänta till i morgon med att prata med herr Madsen.
- Det gör han rätt i. - Ska jag berätta för fröken Madsen?
- Jo, men kan det inte vänta? - Ja.
- Jag går upp och byter om. - Ja, gör du det.
Fru Andersen, jag tror ni måste komma.
- Jag frågade bara var vispen var. - Den är där den alltid har varit.
- Men, flickor! - Jag hinner inte förklara allt.
- Jag är jäktad. - Det är jag också.
- Varsågod. - Tack.
Det ser bra ut, Martha. Och de är riktigt fina, Jenny.
- Du har inte förlorat ditt handlag. - Tack, fru Andersen.
- Hur går det med dukningen? - Vi är igång.
- Jag ska bara upp med den här. - Då går det ju bra för alla.
När har herr Madsen tänkt bevärdiga oss med en visit?
Han visar just nu byggtomten för de andra gästerna.
- Där ser man. - Tack, fröken.
- Det var det fräckaste. - Han har andra gäster.
Vi är Ditmars föräldrar. Och han kommer inte ens och hälsar på.
Varsågod. Vill du ha en kaka? Den ser god ut.
- Jag ska sy i en knapp i klänningen. - Jag kom på en annan.
Jag tror den är bättre. Sätt dig ner. Det är svårt när publiken står.
- Det känns som de ska gå. - Det ska jag också.
Det är ett litet stycke av Emil Aarestrup.
Och det heter "Till en väninna".
Det är en trolldom på dina läppar
det är en avgrund i din blick
det är i ljudet av din stämma...
- Ursäkta! - Hade jag inte låst?
Tydligen inte. Jag väntar tills ni är klar.
Ta god tid på er. Ni behöver inte anstränga er för att bli vacker.
För det är ni redan, om jag får vara ärlig.
En av de vackraste flickor jag sett. Nu är det bäst att jag går.
Ursäkta, fröken.
- Sa jag ursäkta? - Det tror jag.
Så det är möjligt att få betjäning!
Min syster beställde kaffe för en timme sen.
Förlåt, fru Fjeldsø. Vi fick ingen beställning.
- Varför är bridgebordet flyttat? - Det är många gäster ikväll.
- Hur ska vi då kunna spela? - Vi kan flytta det till matsalen.
Alltså lunch i salongen och bridge i matsalen?
Andarna kommer bara fram när de är helt trygga.
De måste känna kärlek i rummet. Känner de vrede så går de igen.
- Hur kallar man på dem? - Man koncentrerar sig.
Kan vi se om vi kan prata med herr Andersen?
- Vill du fråga honom något? - Det är något jag vill berätta.
Ge mig din hand.
Blunda.
Herr Andersen, om ni är här så ge er till känna.
Lydia! Vad håller du på med?
Vi försöker komma i kontakt med herr Andersen.
- Du skrämmer livet ur barnet. - Jag frågade själv.
Vera, vill du vara vänlig och gå till ditt rum?
På grund av ditt trams har jag väntat över en timme på mitt kaffe!
Trodde du herr Andersen skulle servera det?
Om ni fortfarande vill ha kaffe så är det här, fru Fjeldsø.
Tack. Det var snällt av er, fröken.
- Titta, Olga. Tre sorters kakor. - Ja...
- Börjar ni bli klar? - Ja. Är det något nytt om Morten?
- Han kom för ett par timmar sedan. - Är han här?
Hemma hos sig. Vi väntar till i morgon.
Nej. Absolut inte. Jag pratar med min far.
- Inte idag. - Hör bara hans förklaring.
- Den får jag höra i morgon. - Det tar fem minuter.
Vi har gäster ändå från Köpenhamn som bara vill träffa dig.
Morten har varit efterlyst i ett år på grund av din förklaring.
- Sluta nu. - Nej!
Du kunde ha ringt polisen förra veckan.
Men du ville prata med honom först. Och nu är han här.
Om du inte pratar med honom idag kommer jag inte ner till middagen.
Vännen! Sluta nu...
Det är sista gången. Det lovar jag.
Vill du inte sätta dig, snälla Helene?
Gud, vad du är vacker. Det är så man får tårar i ögonen.
- Edward! - Ja. Ursäkta.
Din kind, röd som en äppelblomma
luta den mot mig och kyss min mun
Dina läppar doftar så sött
men den vackraste kärleken glödde
från ögonens mörkblanka grund
Håll din arm om min hals
och din barm mot mitt hjärta
så jag hör din långsamma suck
Då fryser jag inte mer
då skälver jag av salighet
Ja...
Det är Sophus Clausen.
- Vad säger du? - Fan!
Jag har inte tid för det här.
- Söta lilla älskade... - Kom. Skynda dig!
Ja.
Helene?
- Nå, så ni hann, Frigh? - Ja. När serveras middagen?
- 18.30, tror jag. Ni ser trött ut. - Tack så mycket.
- Försvann inspirationen? - Motivet. Det klarnade upp.
Ni får göra som Edvard Munch. "Jag målar vad jag såg."
- Ni får använda minnet. - Så duktig är jag inte.
- Det är min första målning. - Är det sant?
Den behöver ni inte skära av er örat för att sälja. Van Gogh.
Hur kunde han då ha på sig glasögonen?
Jag tror inte att van Gogh använde glasögon.
Ni har rätt. Hans solrosor är också lite suddiga.
- Hjalmar? - Är ni färdiga?
- Med det du skulle hjälpa Weyse med. - Vi är precis klara.
Jenny sa: "Flytta dig, din slyna!" Då sa Martha: "Kallar du mig slyna?"
"Ja, det gör jag." Då sa Martha: "Det är du som är en slyna."
- Stoppade du dem inte? - Jo. Jag sa:
- "Så där får ni inte prata." - Så de slutade?
Ja. De märkte att jag var riktigt arg.
Du står i vägen!
- Jag får inte plats! - Jag har också rätt att vara här.
Du har inte rätt att stå i vägen!
- Vad hände? - Det var Jenny.
- Du flyttar dig inte. - Fru Andersen kommer snart.
- Jag gör det inte. - Edith, hämtar du en hink?
Morten?
- Det här ordnar vi. - Tack. - Kom.
- Är inte han efterlyst? - Det var ett missförstånd.
Det var jobbigt för Fie. Tänk att inte få träffa Mads på ett år.
- Det vore väl värre för Martha. - Varför? Jag vill inte träffa honom.
- Varför gifte ni er då? - Det där är inte roligt, Jenny.
- Du är ju gift med Mads. - Jag är inte gift med Mads.
- Är du inte? - Vem har fått er att tro det?
- Det har Mads. - Han sa att han var gift med dig.
- Det är han inte. - Är ingen av er gift med Mads?
- Då kan ni bli goda vänner. - Och hjälpa till med att torka upp!
- Morten... - Fie sa att jag kunde vänta här.
Självklart kan du det, Morten. Slå dig ner.
- Så det blir idag ändå? - Tydligen.
Härligt att du är tillbaka. Vi har saknat dig.
- Vill du ha något? - Nej tack.
- Tack för att du tog hand om min mor. - Det är inget att tacka för.
- Beklagar att jag inte var där. - Jo, men hon visste varför.
- Är han redo? - Inte riktigt.
Du ska få kaffe och lite bröd. Eller hur, Fie?
Nu är grosshandlare Madsen redo.
- Skicka in honom. - Det blir inne hos honom, far.
Välkommen. Ursäkta väntetiden. Jag hoppas inte det varit till besvär.
- Nej, nej, nej. Inte alls. - Glimrande. Vill ni slå er ner?
- Cigarr? - Nej tack.
Ditmar har låtit mig få inblick i godsets räkenskaper.
Snygg historia ni hamnat i.
Avstyckningslagen från 1919 var inte min uppfinning.
Nej, men ni har haft tio år på er att betala er skuld till staten.
Men 25% av värdet är mycket att betala på en gång.
Många gods har drabbats hårt. Gammel Estrup sålde allt bohag.
Vi har ett glimrande avtal med vår bank, men ni hade väl ett förslag.
Jag har sett på bankens erbjudande. Om ni ska betala de räntorna
bor ni inte kvar på Frijsenholm länge till. Vill ni flytta?
- Nej, bevare mig väl. - Nej, jag tänkte väl det.
Jag har några papper här. Ni kommer nog att finna det mer gynnsamt
än det banken har att erbjuda.
Om vi inte skulle kunna hjälpa varann, när vi ska bli släkt...
"Ska er man inte ha semester?" Det var fröken Vetterstrøm.
"Det har han inte tid med. Vet ni inte hur kurserna stiger i Amerika?"
Det hade hon inte hört talas om. Jag berättade
hur viktigt det är att utvidga nu.
Både hon och fru Fjeldsø var riktigt imponerade av dig, Otto.
Så där.
- Jag har köpt en båt, Alice. - En båt?
- Vad menar du? - En segelbåt. I Aalborg.
- Varför har du det? - Jag fick lust att segla igen...
- Som när vi först träffades? - Ja.
- Jag tycker inte om att segla. - Då får jag segla själv.
Jag behöver tänka över de val jag gjort här i livet.
- Det där tycker jag inte om. - Det handlar inte om dig.
- Jag talar om mitt arbete. - Ditt arbete?
Din farfar startade fabriken. Din far tog över, och nu är det du...
- Du har inte valt något. - Nej. Precis.
Alla de andra har skickat efter frackar hemifrån.
Och man får veta det först efteråt.
Men du är vacker ikväll. Du har fått lite färg på kinderna.
Hon är smidig och foglig
hon är lång, hon är slank
- Det var väldigt generöst. - Generöst!
Vet du vad vi har fått betala? Han har pantsatt hela bohaget.
Marstrands porträtt av mina farföräldrar är hans nu.
- Måste du ge honom dem? - På fars tid hade han fått spö.
Vi är ju inte i din fars tid.
Nu förstår jag det jag hört om Erna. Mads ränner runt hos henne.
Att hon faller för hans billiga tricks.
Det är typiskt Erna. Hon är så naiv.
Är han där uppe nu?
Det är viktigt för min dotter att vi två samtalar idag.
Även om vi har fullt upp. Hon är bekymrad för er skull.
Det ogillar jag. Ni har dåligt inflytande på henne.
Hon ska förlova sig idag och hon blir så lätt förvirrad.
Så om jag ska ändra på min förklaring för polisen
så ska ni hålla er borta härifrån.
- Från hotellet? - Nej, nej. Från hela området.
- Jag bor här. - Det gör ni inte längre.
Min dotter ska inte kunna träffa er när vi är här.
Jag var efterlyst i ett år på grund av era lögner.
Lögner? Jag sa polisen exakt vad jag såg.
Jag löper en risk genom att ändra min förklaring.
Jag vet ju inte vad som egentligen hände.
Det kan ju vara ni som dödade Lindberg.
Morten, vänta! Du kan inte bara gå.
- Jag vet inte om han ringer polisen. - Tänk över det till i morgon.
Han ska inte bestämma var jag ska bo.
- Han bestämmer ändå. - Ska jag gå med på villkoren?
- Nej. - Följ med mig.
Det kan jag inte, Morten. Jag kan inte svika fru Andersen.
Jag har saknat dig så mycket.
Jag kommer tillbaka.
- Kommer du? - Ja.
Det var ju perfekt.
Hjärtligt välkomna, allesamman. Kom! Kom in.
Det var bra att ni hittade hit.
- Hur gick det med Morten? - Fint. Allt är som det ska.
Gå nu in och njut av din stora kväll, vännen.
Ni kan ni servera champagnen.
God morgon. Du är tidigt uppe, Fie.
Jag har inte sovit. De sista gick alldeles nyss.
- Är du ensam här? - Ja. Otilia och Edith lade sig.
Fick fröken Madsen en bra fest?
Ja. Hon fick i alla fall upp greve Ditmar på dansgolvet.
- Berättade du för henne om Morten? - Nej. Det ville jag inte.
Ni har visst inte sovit så mycket. Höll musiken er vaken?
Nej. Nej, det var bara...
Jag hade bara hoppats att det kunde bli som förr med Morten.
Att han kunde falla till ro och stanna här.
Att du och han kanske...
Efter allt han gått igenom sen han var liten.
Han kom ju alltid hit när han blev bestraffad där hemma.
Jag tror han och hans far hade problem sen Morten kom till dem.
Men sov lite nu. Jag ska baka lite bröd.
Var Morten inte deras barn?
Ni sa att han hade haft det svårt ända sen han kom till dem.
- Var Morten inte deras? - Nej, bara hans storebror.
Han som drunknade.
Fru Andersen, barnet ni fick och måste lämna bort...
- Var det Morten? - Nej.
Var det därför ni kom hit och sökte arbete på hotellet?
Fie!
Var det därför ni gifte er med herr Andersen?
Visste han...?
- Vet Morten det? - Nej, det gör han inte.
Inte fosterföräldrarna heller. Det finns ingen anledning till det.
Har ni aldrig velat berätta för honom?
Det hade varit synd om mamman. Hon höll av Morten.
Men nu är hon ju inte i livet.
Översättning: Henrik Hedström www.sdimedia.com