_
Akropolis - ett mäktigt underverk som är över 2 000 år gammalt.
Skalan på de här templen är ofattbar.
Hur byggde antikens greker så enastående byggnader?
Det är fascinerande och ett enormt pussel.
Vilka ritualer användes de för, och hur har de bestått-
- när andra byggnader har vittrat bort?
Enda sättet att lösa mysterierna på är att spränga isär tempelkomplexet.
Att utforska strukturen, en sten i taget...
...kommer hjälpa oss att avslöja de otroliga ingenjörshemligheter-
-som underverket gömmer.
Högt uppe på en klippa, med utsikt över Aten-
- står en milstolpe för västerländsk civilisation - Akropolis.
Här, för 2 400 år sen, byggde grekerna ett storartat tempelkomplex-
-där de dyrkade sina gudar.
När restauratörerna nu bygger upp det igen-
-avslöjar Akropolis dess hemligheter.
Restaureringen avslöjar nya ledtrådar om de två största byggnaderna-
-världskända Parthenon-
- och den ståtliga portbyggnaden, Propyléerna.
Parthenon var sin tids största tempel.
Ett antikt underverk.
Av 22 000 ton dyrbar marmor-
- konstruerade grekiska stenmurare en fulländad byggnad.
De 13 000 enskilda stenarna passade ihop så exakt-
-att fogarna var vattentäta.
De 58 kolonnerna stod emot jordbävningar.
Det är en enastående konstruktion, men hur byggde grekerna den?
Parthenons perfektion börjar med det speciella byggmaterialet:
Marmor.
De största blocken väger tio ton vardera.
Men det fanns ingen marmor i Aten-
- så hur hittade och transporterade grekerna marmorblocken-
-till så svindlande höjder?
Svaret finns att hitta i Pentelikon, 1,7 mil från staden.
Historikern Edith Hall har kommit hit för att lösa mysteriet.
Här föddes Parthenon.
De stora bergväggarna där man skar ner marmorn-
-och tog den till Aten.
Överallt ser man vita marmorstenar, i alla storlekar.
Titta på den här. Man kan faktiskt se-
-hur gnistrande vit den är.
När den har polerats och mejslats ut-
- kommer den skimra i solljuset. Den är bländande.
Fastän Edith omges av marmor på det antika stenbrottet-
-är det mesta i småbitar.
Antikens hantverkare hade svårt att hitta de enorma block-
-som krävdes för att bygga Parthenon.
Idag möter arbetarna vid Pentelikons moderna stenbrott samma problem.
Blocken härifrån är speciella.
De är dyra tack vare kvaliteten och vitheten.
De kommer från samma marmorådra som det antika stenbrottet-
- och används vid Akropolis restaurering.
Antikens folk använde samma marmor för att bygga Parthenon.
Den hämtas inte från exakt samma plats-
-men det är samma marmor.
Även med moderna maskiner är det svårt att skära ut stora block.
Klippan är full av naturliga sprickor som får marmorn att gå sönder.
Diamanttäckta trådsågar skär lätt igenom stenen.
Men när Sotiris tar ut blocken går de ofta sönder.
Parthenon kräver stora block.
Man hittar ett till tre marmorblock i rätt storlek och fasthet varje år.
Förr, när man bara hade handverktyg, skulle det ha tagit åratal-
- att skära ut alla block som behövdes för att bygga Parthenon.
När de väl hade hittat blocken väntade en ännu större utmaning.
Hur transporterade man de enorma och värdefulla blocken 1,7 mil-
-och hissade upp dem på bergstoppen?
Vid det antika stenbrottet har Edith hittat en ledtråd.
Här är vägen som tillverkades för att transportera marmorn-
- från stenbrottet och nedför backen till Aten och själva Akropolis.
Det är brant nedförsbacke hela vägen, men den är slät och jämn.
Vägarna är ganska raka.
Allt för att resan skulle bli så kort som möjligt, för det var hårt arbete.
Mulåsnor drog stenarna på kärror-
-nedför berget och in till Aten.
Men den största utmaningen var att hissa upp marmorn till Akropolis.
Klippan når 70 meter över staden.
Grekerna kan inte ha lyft blocken rakt uppför branten.
Så hur gjorde de?
Svaret ligger gömt för de tusentals turister som passerar det.
De byggde en stenramp med låg stigning.
Kring tio grader.
I dag finns endast några stenar kvar, men lutningen visar-
-att de bildar en ramp-
- som sträckte sig från bergets fot till toppen.
Hur användes rampen?
Enligt arkeologer skapade grekerna det perfekta systemet.
Vid rampens fot placerade byggarna en kärra med stora hjul-
-som klarade av marmorns vikt.
Högst upp på rampen fästes ett väldigt hissblock i trä.
Ett tjockt rep gick runt det och ned till kärran.
Ännu en kärra fästes i repet högst upp-
- sen fylldes den med stenskärv för att skapa en motvikt.
När stenskärvskärran rullade ned drogs marmorblocken upp.
En genialisk linbana som ledde rakt upp till Akropolis.
Det var inte lätt att transportera 22 000 ton sten till bergstoppen.
Grekerna hade kunnat bygga de heliga templen var som helst-
- så varför valde de stadens svåraste plats-
-och hur användes templen?
Akropolis betyder "stadens höjdpunkt".
Där förvarades skatter, där fanns regeringssätet-
-och där skulle man dyrka gudarna.
På Akropolis kände sig atenarna närmare gudarna i himlen.
De dyrkade många gudar-
- men huvudtemplen här dedikerades enbart till Athena.
Athena var en av de äldsta grekiska gudarna.
Hon är städernas och civilisationens gudinna-
- och hon återfinns ofta vid högt belägna citadeller-
-där samhällen skapades.
Därför heter staden Aten. Det är Athenas stad.
Athena var känd som jungfrugudinnan-
Så Parthenon är döpt efter det grekiska ordet för jungfru.
Vittnesbörder avslöjar att templet en gång glänste.
Inuti fanns en elva meter hög staty av Athena.
I hennes hand stod en staty av Nike, segergudinnan.
Runtom reser sig en utsökt byggnad-
- som skapades så att atenarna kunde dyrka gudinnan-
- som de trodde skulle skydda staden och göra den ointaglig.
Arkeologerna här har nyligen gjort en fantastisk upptäckt.
Återstoden av en obekant byggnad ligger gömd under Parthenon.
Är byggnaden som vi ser i dag inte originalet?
I dag är ett ambitiöst projekt på gång i Aten för att återuppbygga-
-och restaurera Akropolis ruiner.
I tempelkomplexets mitt står Parthenon.
När arkeologerna undersöker dess historia-
- upptäcker de nya ledtrådar om byggnadens ursprung...
...däribland något underligt som ligger gömt under själva Parthenon.
Utom synhåll, under Parthenons marmorbotten-
- ligger tusentals gåtfulla kalkstensblock.
Blocken är 22 lager tjocka på ena sidan.
De bildar en massiv, kilformad grund-
-som följer bergets brant.
Undersökningarna visar att några av blocken är över 100 år äldre-
-än Parthenon, som står ovanpå.
Det tyder på att en annan byggnad stod här före den vi kan se i dag.
Vad var det för gåtfull byggnad och vad hände?
Arkeologen Elisavet Sioumpara försöker lösa mysteriet.
- Kosta, vad ser du? Berätta. - 4,1.
Hon och hennes team har tagit sig an ett enormt pussel.
Tusentals stenar ligger utspridda inom Akropolis murar.
Inte alla stenar är av marmor. Några är kalkstenar.
Fragment av antika byggnader som existerade före Parthenon.
Elisavet letar efter delar av de antika stenarna som passar ihop.
Det är mödosamt.
Projektet har pågått i över 30 år.
Vi har redan samlat ihop kring 23 000 block.
Huvudsakligen försöker vi ta reda på vart alla stenarna kommer ifrån.
Pusslet är enormt!
Pusslet har ett utomordentligt pris.
Paras tillräckligt många delar ihop-
- kan de lista ut hur de första byggnaderna såg ut.
Vi har en takplatta. Det är ovanligt.
Vi ger dem ett id-nummer som vi dokumenterar allting under:
Deras mått, vad de är, varifrån de kommer, om det är möjligt.
Allt datoriseras-
- och sen rekonstruerar vi byggnaden så som vi tror att den såg ut.
Efter år av jobb har teamet gjort en stor upptäckt.
Utifrån fragmenten som arkeologerna har samlat ihop-
- har de pusslat ihop måtten på en mystisk byggnad.
De dekorativa blocken visar-
- att det var ett tempel med en storslagen ingång på framsidan-
- sidor som var 48 meter långa och att det vägde tusentals ton.
Det stod på en grund av kalkstensblock-
- som än i dag ligger djupt under det Parthenon som vi känner till.
Förvånansvärt nog var det här templet ännu ett Parthenon-
- som byggdes långt innan det vi ser i dag. Men vad hände med det?
Edith tror sig ha funnit en ledtråd bland de här statyerna.
Det här är återstoden av skulpturerna från Athenas tempel-
- som föregick det Parthenon som vi ser i dag. De är otroliga.
Statyerna gjordes innan Aten blev världens första demokrati.
De är enkla, mer primitiva än det vi ser på det Parthenon som står kvar.
Varför templet förstördes är ett mysterium-
-men det ansågs kanske gammalt-
- och skulpturerna kanske inte längre stämde överens med deras tro.
Mytologin kanske inte riktigt stämde.
Det vi vet är att det var en viktig språngbräda-
- mot uppförandet av det stora tempel som vi nu ser som Parthenon.
Det första Parthenon visade atenarna-
- att de kunde bygga ett stentempel högt över staden.
Men nästa generation ville bygga något större och bättre.
Att grekerna lyckades bygga det Akropolis som vi ser i dag-
-är enastående.
Utifrån arbetet med stenarna är restaureringsteamet-
- övertygade om att byggnaderna är bland de bästa som nånsin har byggts.
Vassiliki Eleftheriou är chef över Akropolis restaurering.
Nu ska de flytta på det här blocket. Det ska stå här.
I dag placerar teamet ut ett antikt block som ingår i portbyggnaden-
-Propyléerna.
Restaureringen visar att-
- antikens hantverkare arbetade med extrem precision.
De lämnade markeringar som Vassiliki fortfarande kan utgå ifrån.
Vi kan se spår efter de gamla positionerna-
-som vi nu följer.
Det är svårt att efterlikna antikens hantverkare-
-även med moderna verktyg.
Dagens tekniker beundrar de gamla teknikerna.
De visste hemligheter som vi inte vet om.
Efter 2 400 år passar stenblocket fortfarande in.
För att bygga Akropolis behövde precisionen upprepas varje gång.
Hur gjorde de det?
Stenmurare skar ut 13 000 perfekt rektangulära marmorblock.
Blocken sattes ihop till 12 meter höga väggar.
Utanför staplades över 600 marmorcylindrar-
- som bildade 58 kolonner, som var över tre våningar höga.
Ovanpå lades stenar på 10 ton.
Hur kunde grekerna lyfta såna vikter-
-och placera dem så exakt?
Vid Akropolis portbyggnad, Propyléerna-
- brottas teamet med samma problem som antikens greker möttes av.
Arkitekten och hans team måste hissa upp en antik marmorcylinder-
-på en kolonn.
Planen är att placera cylindern på dess ursprungliga plats.
Att lyfta den 2 400 år gamla marmordelen kräver stor omsorg.
Det är svårt eftersom vi inte får råka skada den.
Vi har ett stort ansvar.
Uppgiften avslöjar ett problem.
Remmarna går precis under cylindern.
Placeringen gör det omöjligt att ställa cylindern direkt på kolonnen.
Vad gjorde grekerna som inte det moderna teamet gör?
En originalsten bland tusen andra bär på svaret.
Den ser inte ut som en färdig kolonn.
Men den ger lösningen på ett ingenjörsmysterium.
Det är en kolonncylinder som ska utgöra en kolonn i templen-
-men i stenbrottstillstånd.
Vid stenbrottet gjorde man den rund-
-men knölarna lämnades kvar.
Vad användes handtagen till?
Grekerna hade lyftkranar-
- som kunde vinscha upp marmordelar på tio ton över tre våningar högt.
Cylindrarna var inte skulpterade med undantag för utbuktningarna.
Lyftrepen grep lätt tag om knölarna och släppte dem igen.
Elva cylindrar staplades på varandra för att bilda en kolonn.
Sen skar murarna ut fåror i perfekt räta linjer-
- för att säkerställa att Parthenons kolonner såg likadana ut.
Utan knölarna-
- är enda sättet för teamet att placera cylindern rätt-
-att använda modern utrustning.
De spänner åt remmarna hårt runt cylindern.
Men att hålla stenen plan är inte lätt.
De försöker lyfta den vågrätt-
- för den måste placeras vågrätt på den andra cylindern.
Det tar två dagar för teamet att placera cylindern säkert-
- och därmed närma sig en fullbordad ingång.
Byggnaderna på Akropolis är över 2 400 år gamla.
Få andra byggnader har hållit så länge-
- och detta trots att området är bland de mest seismiskt aktiva i världen.
Jordskalv har förstört moderna byggnader i staden.
Så hur kommer det sig att de här antika templen har bestått?
Högt över Aten står Akropolis antika tempel-
- som, Parthenon inberäknat, är ett ingenjörsmysterium.
Byggnaderna står på en av jordens mest seismiskt aktiva platser.
Moderna byggnader i staden har förstörts av jordskalven...
...så hur har de antika templen bestått i över 2 000 år?
Seismologen Ioannis Kalogeras mäter seismisk aktivitet på Akropolis.
Det här är en typisk placering av accelerograferna på Akropolis.
Här ser ni accelerografen.
Accelerografen, som är en av tio, mäter hur mycket marken skakar.
Vi är kopplade till fem instrument.
När Ioannis ser tillbaka på jordbävningsdatan upptäcker han-
- att nåt underligt sker vid Parthenon.
Det här är en typisk registrering av en lokal jordbävning.
Registreringen visar att Parthenons grund-
- skakar mindre än marken runtom i staden.
Varför är den här platsen speciell?
Det beror på platsens geologiska karakteristik.
Själva klippan är stadig, men staden är byggd på porös jord-
-som vibrerar kraftigt vid jordskalv.
Parthenon är byggt på kalksten. Det är kraftigare.
Det verkar som om Parthenons stadiga grund-
- har bidragit till att byggnaden står kvar.
Men det är inte enda förklaringen till templens motståndskraftighet.
Den främsta ledtråden finns inuti byggnadernas stenar.
Om man spränger isär Parthenon-
- hittar man inte ett gram murbruk som binder ihop marmorn.
I stället finns mystiska skåror i blocken-
-och inuti dem - järnklämmor.
Mellan kolonncylindrarna finns kilar och pluggar i trä.
De här järn- och trädelarna skyddar templet från jordbävningar-
-men hur går det till?
Civilingenjören Zannis Konteas jobbar med restaureringsteamet.
Han menar att man var klipsk-
-som installerade förbindelsedelarna.
Klämmorna placerades i skåror som skurits ut på ovansidan av blocken.
Han har märkt att byggarna medvetet gjorde hålen större än klämmorna.
Glipan mellan klämman och stenen täcktes med bly-
- som smältes och hälldes ner i utrymmet.
Här ser man fortfarande rester av blyet.
Blyet skyddar järnklämmorna mot luften och förhindrar att de rostar-
- men det är även viktigt vid jordskalv.
Bly är ett mjukare material och absorberar därför en del av stötarna.
Vid jordskalv kan blocken flytta på sig, tack vare det flexibla blyet-
- och klämmorna förhindrar att murarna faller.
Monumentets livstid är bevis på att tekniken fungerade väl.
Systemet som skyddar kolonnerna är ännu smartare.
När kolonnerna togs isär-
- hittade arkeologer 2 400 år gamla trädelar i mycket gott skick.
Delarna kallas "empolia" och "polos".
Cylindrarna var sammankopplade med tre komponenter:
Två empolia och en polos.
En polos placerades inuti två empolia-
-och så satt cylindrarna fast.
Trädelarnas funktion är genialisk.
Utan dem skulle ett stort jordskalv skaka dem ur position-
- tills de kollapsade... Men empoliadelarna förebygger det.
De är placerade mitt i cylindrarna och fungerar som mjuka leder.
Vid jordskalv gör deras form så att kolonnerna kan skaka-
-men cylindrarna hålls på plats.
Kolonnerna kollapsar inte-
- och när marken har slutat skaka står Parthenon kvar.
Arkeologer har hittat bevis för att konceptet fungerar i praktiken.
Vi har ett exempel på hur en sidoförflyttning-
mellan två cylindrar har påverkat formen på en polos.
Polosdelen har skjuvats, behållit den formen och konserverats väl.
Träet höll ihop stenarna. Det kröktes, men gick inte sönder.
Grekernas byggnadssätt under antiken var så bra-
- att restaureringsteamet ännu använder samma tekniker.
Där det saknas antika stenar ersätter teamet dem med ny marmor.
I dag ska restaurerarna sätta in ett nytt block i väggen till källaren-
-templets fristad.
Arkitekten Rosalia Christodoulopoulou övervakar processen.
Vi ska försöka att placera ut det här blocket.
För att länka samman blocken använde grekerna järnpluggar.
I dag används titan eftersom det inte rostar-
- och i stället för att täcka pluggen med bly använder man cement.
Varje sten har en plugg som förstärker den vid jordskalv.
Murbruket är en speciell blandning som smular sönder vid jordskalv-
- och gör så att blocken kan röra sig, så som blyet gjorde.
Efter att ha förberett stenen i månader-
- tar det endast teamet tio minuter att ställa stenen till rätta.
De hoppas att de antika metoder som de har använt-
- får stenarna att stå kvar på samma plats i århundraden.
Tack vare de genialiska verktygen mot jordskalv står Parthenon kvar-
-2 500 år efter att det byggdes.
För första gången kan nutida forskare nu studera väggarna på nära håll.
De har upptäckt otroliga bevis som kan lösa ett spännande mysterium.
Hur såg byggnaden egentligen ut?
För att bygga Akropolis-
- behövde byggarna transportera hit stora mängder marmor...
...hissa upp tusentals block på murar och skulptera åtskilliga kolonner.
Men resten är förhöjt i dunkel.
Hur färdigställde man byggnaderna och hur såg de ut från början?
Kemiingenjören Eleni Aggelakopoulou genomsöker Parthenon.
Hon har få ledtrådar att gå efter, men den bästa finns i det här tornet.
Det är en del av en moské som byggdes inuti Parthenon på 1500-talet.
Det går att se delar av det gamla templet genom en öppning i väggen.
Här har några block tagits bort-
-och man ser de fina skulpteringarna-
-som dekorerar partiet med äggstavar.
I 500 år har moskéns lösgjorda stenmur-
- skyddat Parthenons marmor från väder och vind.
Tittar vi nära ser vi spår efter blågrön färg här.
Det verkar finnas ett dekorativt mönster som upprepas.
Det verkar som om grekerna färglade marmorn med klara färger.
Hur mycket målades i så fall?
Tack vare ställningen kring Parthenon kan forskare nå-
- platser som de annars inte skulle se.
De har upptäckt fler spår efter antik färg vid den västra frontonens hörn.
Här ser vi tydligt den röda färgen.
Här finns ett mönster med hjärtformade löv-
- och mellan dem rester efter röd färg som bildar hjärtan.
En typisk utsmyckning.
I närheten kan man se hur antikens konstnärer preparerade marmorn.
I det här området av gesimsen ser man dekorationsmönstret tydligt.
Man kan till och med urskilja snitten som användes-
- för att göra mönstret som man sen fyllde i med färg under antiken.
Utifrån de här upptäckterna och gamla beskrivningar av Parthenon-
- kan arkeologerna återskapa templets ursprungliga utseende.
Parthenon var en ståtlig syn för 2 500 år sen.
Tempelrummet var en fröjd av skinande marmor och fyllig färg:
Athenas dräkt och rustning, som gjutits av mer än ett ton guld-
- och hennes lemmar som skapats av vitaste elfenben.
Starka färger prydde taket...
...och ovanför ingången porträtterade grekiska skulpturer myter-
- i så strålande färger att det är svårt att föreställa sig i dag.
Trots alla spår av färg kvarstår ett mysterium.
Marmorns yta är hård och glansig och färg fastnar inte lätt på den-
- så hur fick grekerna färgen att fastna?
Euphrosyne Doxiadis undersöker antika målerimetoder.
Hon tror att hemligheten var vax.
Bivax är mycket rent och luktar underbart.
Man smälter ner det med gummi från Mastixbusken. Det är ett harts.
För att göra färgen smälter Euphrosyne gummit med bivaxet.
Sen adderar hon ett pigment som ger det färg och ristar in mönstret.
Schablonen användes för målningen. Det är svårt att rista in.
Det är som Parthenons marmor. Precision är viktigt.
Det ger bra skåror som gör det lättare att kontrollera vaxet.
Euphrosyne måste arbeta snabbt. När vaxet kallnar, stelnar det.
Jag försöker att applicera det snabbt.
Värmen gör att färgen lättare fäster vid marmorn.
Att bränna in färgen fungerar därför att det stänger ute fukten.
Det får vaxet att försegla marmorn och bli ett med den.
Att måla Parthenon med den här tekniken hade krävt stor skicklighet.
Parthenons målare behövde vara ännu skickligare än skulptörerna.
Endast ytterst skickliga hantverkare kom i närheten av stället.
Det färdigställda templet lär ha varit enastående.
Det mesta av Parthenons färg har sen länge försvunnit-
- och skyndar sig inte restaurerarna kan detsamma hända stenarna.
Marmorn är skadad efter århundraden av angrepp.
På 1600-talet formade kanonkulor de här kratrarna.
Men det var ingenting jämfört med templets destruktiva historia.
År 267 e.Kr. brände angripare ner taket.
Genom tiderna har Athenastatyn-
- över ett ton elfenben och guld, försvunnit.
Sen omvandlade kristna Parthenon till en kyrka-
- och rev ner de hedniska statyerna från väggarna.
Och 1687 sprängdes byggnadens mitt bort av en krutexplosion.
Än i dag är Akropolis byggnader hotade.
Konservatorn Anastasia Panou kämpar för att rädda dem.
Som ni ser är situationen mycket dålig.
Atmosfäriska och biologiska faktorer skapar sönderfall.
Fragment lossnar faktiskt, så vi förlorar marmor.
Ett växande problem kommer från insidan av stenarna själva.
När byggnaden restaurerades för 90 år sen-
- sattes nya järnklämmor in för att hålla ihop blocken.
Men de täcktes av bly av låg kvalitet.
När klämmorna rostade expanderade de och spräckte marmorn.
Det orsakar sprickor och splittrar marmorn.
Ibland lossnar en stor marmordel från huvudblocken-
-på grund av järnklämmorna.
Än så länge har teamet avlägsnat över 900 järnklämmor från Parthenon-
- och ersatt dem med titanklämmor, en metallsort som inte rostar.
Där essentiella delar av marmorn saknas-
- måste restaureringsteamet ersätta dem.
Att skulptera marmorblocken kräver skicklighet.
En stenmurare måste göra en gipskopia av den del som saknas.
Mätningsverktyget används för att se vilka delar som måste tas bort.
Detaljarbete krävs för att få en nära passform.
Muraren målar det gamla blocket med lera.
Sen skjuts de båda stenarna ihop.
Lerfläckar på den nya stenen visar områden som måste mejslas bort.
Den slutgiltiga delen kommer att passa perfekt.
Just nu står den nya vita marmorn på Parthenon ut-
- men med tiden kommer den att smälta in med den gamla.
Marmorn som upprustades för 35 år sen på detta tempel har redan bleknat.
Slutligen matchar den originalet.
2 500 år efter att det byggdes avslöjar Akropolis ännu hemligheter-
- och hjälper oss att röja mysterierna kring antikens greker.
Ju mer vi upptäcker, desto mer otrolig blir den antika citadellen.
Den främsta byggnaden, det mäktiga Parthenon-
- som byggdes för att dyrka en forntida gudinna-
- är kronan på verket för en av världens främsta civilisationer.
Det är fortsatt ett av världens mest respektingivande underverk.