_
Europas stora gotiska katedraler.
Svävande medeltida skyskrapor som hyser uråldriga hemligheter.
Hur kunde de bygga så högt, enbart med hjälp av enkla verktyg?
Vilka trosuppfattningar fick dem att sträva mot himlen?
Det är en otrolig byggnad. Höjden och hela dess väsen är spektakulära.
Kan ny teknik avslöja den hemliga vetenskap-
- som skyddar stenjättarna från katastrof?
De måste ha fruktat att trycket skulle få groparna att rasa in.
Det enda sättet att lösa mysterierna-
- är att plocka isär dessa medeltida jättebyggnader-
-sten för sten.
Vi gräver djupt bland murar, valv och fundament-
- för att avslöja de häpnadsväckande tekniska hemligheter-
- som ligger bakom dessa uråldriga monument.
Den tyska staden Köln ligger vid den mäktiga floden Rhen.
Här ligger medeltidens mest ambitiösa byggnadsprojekt.
Kölnerdomen.
Ett mystiskt monument som påbörjades under medeltiden.
För 750 år sen antog stadens invånare en enorm utmaning.
Att bygga dåtidens högsta katedral.
Tjugo gånger högre än stadens träbyggnader.
Kyrkans storlek förbluffar de moderna experter-
-som försöker röja dess hemligheter.
Det otroliga med Kölnerdomen är att om man går bakåt i tiden-
- hittar man någon som kunde tänka ut en sån här enorm byggnad.
Det är spektakulärt.
Kölnerdomen är en stenkoloss på 120 000 ton.
Det finns nog med glas i väggarna-
- för att klä en 30 våningar hög skyskrapa.
Enorma stenribbor stöttar upp innertaket...
...samt det 600 ton tunga yttertaket i bly.
De två enorma tornen är nästan 160 meter höga-
- och gjorde en gång kyrkan till världens högsta byggnad.
Hur byggde de detta medeltida underverk?
Historikerna vet förvånansvärt lite-
- om den första fasen i Kölnerdomens konstruktion.
Få beskrivningar har överlevt.
Men arkitekt Doug Pritchard kan återupptäcka hur katedralen byggdes-
- genom att plocka isär den, sten för sten.
Doug har det perfekta redskapet för jobbet:
En digital laserskanner.
Den kan visa upp katedralen i aldrig tidigare skådad detalj.
Det är en otrolig apparat.
Den kan generera en miljon dimensionspunkter i sekunden.
Skannern gör en avläsning i 360 grader.
Den visar till exempel hur djupa valven är-
- och pelarnas omfång, på ett mycket exakt sätt.
Vi samlar all data, så att vi kan skapa en 3D-bild av katedralen.
I dag lägger Doug ännu en viktig bit i pusslet.
God dag.
Han är på väg upp till balkongen i mitten.
Om skanningen kan blotta katedralens underliggande struktur-
- kan han börja undersöka hur den fungerar.
Med laserskanning kan man plocka isär data.
Vi kan hitta förklaringar till arkitekturen-
- hur byggnaden kan stå upp, vilken teknik som ligger bakom.
Skannern avfyrar en osynlig laserstråle-
-så långt som 187 meter.
Den registrerar när strålen träffar något massivt och studsar tillbaka.
Informationen omvandlas sedan till otroligt detaljerade bilder.
Då kan Doug studera konstruktionen ur alla vinklar.
Just nu är vi uppe i 660 skanningar.
I slutet av veckan har vi nog ytterligare 20 till 30.
Doug måste nu bearbeta enorma mängder information.
Men redan nu kan han skönja upphovsmännens mästerplan.
De två höga tornen syns på flera kilometers avstånd.
Spirorna är öppna i toppen för att minska luftmotståndet.
Längst ner är murarna massiva-
- för att klara att bära tornens enorma vikt.
Men kyrkan bakom dem är helt annorlunda.
Under fasaden sitter en stomme av smala stenvalv.
Otroligt nog liknar den stommen i en modern skyskrapa.
Men katedralen skapades av medeltida byggmästare.
Män som levde för 700 år sen.
Hur kunde Kölns invånare ens föreställa sig en sån hög byggnad?
320 km därifrån, i norra Frankrike-
- letar ett annat team efter ledtrådar i en ännu äldre katedral.
AMIENS, FRANKRIKE
Det här är Notre-Dame d'Amiens, Kölnerdomens förlaga.
Den höga kyrkan har dominerat stadssilhuetten i nästan 800 år.
Det är den högsta kompletta katedralen i Frankrike.
Guillaume Caron använder laserteknik-
- för att avslöja hur Kölnerdomens föregångare byggdes.
Jag är född här, så jag känner till katedralens symboliska aspekt.
Guillaume söker efter små ledtrådar-
- som kan återskapa katedralens ursprungliga utseende.
Det finns ingen skiss över katedralen.
På 1200-talet sparade man inte ritningar och liknande.
Den här apparaten mäter katedralen mycket noggrant-
- så att vi får fram den första riktiga skissen av den.
Notre-Dame d'Amiens påbörjades år 1220.
Den är en av flera katedraler nära Paris-
- vars arkitekter ville bygga sig närmare Gud.
De ville bygga högt och brett.
Under medeltiden-
-tävlade de olika franska städerna-
-om att bygga den främsta katedralen.
Skanningen avslöjar att det centrala valvet är 43 meter högt.
Men pelarna är förvånansvärt tunna.
Nu kan vi förhandsgranska de detaljer apparaten inhämtade-
- exempelvis pelarna här i tvärskeppet.
Men fram till 1100-talet var höga, smala pelare-
- alltför svaga för att stötta en sån enorm byggnad.
Hur lyckades arkitekterna lösa en gåta-
- som inte ens romarna lyckades förstå sig på?
Lösningen finns i valvbågarnas form.
I ett klassiskt romerskt valv-
- trycks de översta stenarna utåt mot pelarna.
Ju högre man bygger, desto mer instabila blir pelarna-
-och taket kollapsar.
Men de franska ingenjörerna insåg att om man gör valvet spetsigt-
- riktas kraften i stället ner mot pelarnas starka bas.
Då tål pelarna högre vikt.
Valvet kan vara mycket högre och kyrkan mycket större.
Notre-Dame d'Amiens spetsiga valvbågar-
- visade invånarna i Köln vad som var möjligt.
KÖLN, TYSKLAND
Men vad drev tyskarna att bygga ännu högre?
Svaret finns i hjärtat av Kölnerdomen-
-inuti ett gyllene relikskrin.
Vissa tror att det hyser kvarlevorna från de tre vise männen.
Peter Füssenich är katedralens nuvarande chefsarkitekt.
- Hade du möjlighet att kontrollera... - Belysningen i valven?
Han basar över drygt 70 personer som sköter driften av byggnaden.
Varje år besöker sex miljoner människor katedralen.
Men på medeltiden kom folk troligen hit på grund av relikskrinet.
Relikskrinet är en av anledningarna till att kyrkan byggdes.
Själva skrinet är inte lika betydelsefullt som dess innehåll-
- alltså kvarlevorna efter de tre vise männen.
Relikerna kom hit till Köln år 1164.
Omedelbart började pilgrimer vallfärda till staden.
Den gamla kyrkan blev fort för liten-
- och därför behövde man bygga en större katedral.
Det mystiska relikskrinet inspirerade arkitekterna-
-att börja bygga en katedral så stor-
- att de visste att de aldrig skulle få se den färdig.
Just det fascinerar oss mycket i dag.
Kölnerdomen är en av mänsklighetens första flergenerationsprojekt.
Man fick lämna projektet vidare till nästa generation-
- och lita på att de skulle fortsätta bygga.
Dessa män hoppades att deras barn och barnbarn-
-skulle övervinna nästa stora hinder.
Hur bygger man en kyrka som rymmer 20 000 besökare-
-med bräckliga väggar av glas?
Kölnerdomen är en mystisk, medeltida skyskrapa.
Den täcker 8 000 kvadratmeter.
Hur kunde dess skapare lysa upp hela kyrkan med gudomligt ljus-
- hundratals år innan det fanns elektricitet?
Svaret döljer sig djupt ner i katedralens konstruktion.
Tornen vilar på tjocka stenpelare-
-som förhindrar kollaps.
Men kyrkorummet är mycket mer öppet.
Här finns glas så det räcker att täcka en fotbollsplan.
De övre mittenväggarna är nästan helt i glas-
-och bara några millimeter tjocka.
Kyrkan kröns av ett massivt blytak.
Hur kunde medeltida ingenjörer skapa fönster så stora och sköra-
-men ändå så starka?
På medeltiden kunde man inte tillverka stora, platta glasskivor.
Ulrike Brinkmann studerar den geniala lösning-
- som tillät dem att tänja på teknikens gränser.
KÖLNERDOMENS GLASHYTTA
Medeltida glastillverkare delade upp fönstren i paneler.
De tillverkades av små bitar färgat glas, som hölls ihop av bly.
Glasmakarna munblåste glaset-
-med en lång glasblåsarpipa.
Storleken på de glaspaneler-
- som var tillgängliga för målning, var begränsad.
Restaureringsexpert Peter Berkenkopf avslöjar det hantverk-
-som ingick i varje enskild glasbit-
- när han försiktigt tar bort århundraden av smuts.
Det är en mycket känslig process.
Konservatorerna måste veta vad de arbetar med-
-och behöver mycket erfarenhet.
Det är mycket smuts på glaset.
Lyckligtvis är den lätt att avlägsna i det här fallet.
Bitarna ser mörka ut även efter rengöring.
Men i ljuset väcks de till liv.
På medeltiden såg man ljuset som ett material.
Hur ljuset kunde flöda igenom ett annat material, som glas-
- utan att påverka glaset, kunde man inte förklara.
Kyrkobesökarna nere på golvet kunde inte se de utsökta detaljerna.
Men detta kalejdoskop av glas-
- ger intrycket av att kyrkan strävar upp mot himlen.
Medeltida besökare måste ha blivit helt hänförda när de steg in.
När solen sken in och lyste upp interiören-
-var det mycket imponerande.
Det tar andan ur oss, men var ännu mer imponerande-
-när folk bodde i små, mörka hus.
Men fönstrens extrema höjd skapar ett allvarligt problem.
Spetsiga bågar skapar högre, elegantare kyrkor-
-med stora fönster överallt.
Men bygger man för högt, rasar byggnaden.
Stöttande strävpelare kan avlasta valven-
- men de blockerar ljuset och skär igenom gångarna.
Ingenjörerna upptäckte att om de byggde pelare på utsidan-
-med höga, stöttande bjälkar-
-kunde de bygga strävbågar.
Nu kunde de sätta in enorma fönster, som förde dem närmare Gud-
-och släppa in Hans himmelska ljus.
Strävbågarna stöttar väggar och tak från utsidan.
Men vad hindrar innertaket från att rasa in?
Vad får det att till synes sväva i luften?
KÖLNERDOMENS STENHUGGERI
Wolfgang Küpper är en av Kölner- domens 20 specialiserade stenhuggare.
Han vet att det krävs stor precision för att jobba med mjuk kalksten.
Jag lånade en såg av metallarbetarna som gör det lätt att skära i stenen.
Stenhuggarna är som kirurger-
-som tar hand om en 750-årig patient.
I dag ska Wolfgang byta ut en så kallad baldakin.
Just nu jobbar jag med den här lilla korsblomman.
Jag måste snida ut mellanrum och ta bort materialet-
- för att få fram bladen. Detaljerna är väldigt små.
Originalstenen utgjorde en del av väggen-
-men går inte att reparera.
Den skadades i andra världskriget. Hela den främre delen är borta-
-bara baksidan finns kvar.
Det tar ett och ett halvt år att skapa en kopia av stenen.
Det är tröttsamt att arbeta med nåt så länge, utan att tappa fokus.
Det är ganska påfrestande.
Små misstag kan ske, ingen är felfri.
Tack vare de medeltida stenhuggarnas precision-
-står katedralen fortfarande stadigt.
I stället för tjocka stenväggar som bär upp innertaket-
- högg man ut spetsiga valv, som flätades ihop likt en bröstkorg.
Mellan dem la man bara ett tunt lager tegelsten-
- vilket ger ett slätt tak, som kallas kryssribbvalv.
Smala pelare riktar tyngden från valvet ner mot marken.
På så sätt behöver taket inget stöd, utan stöttar sig själv.
Trycket på det välvda taket är enormt.
Rubbas bara några stenar, kan det innebära katastrof.
AMIENS, FRANKRIKE
Den äldre katedralen i Amiens-
- avslöjar den djärva formgivningens risker.
Laserskanningsexpert Guillaume Caron-
- är i Amiens för att undersöka skador i kryssribbvalven.
Det finns en stor spricka i taket-
-som vi kunde mäta med laserskannern.
Här är skanningsresultaten.
Sprickan är fem centimeter bred.
Det finns fler sprickor i katedralens mittskepp-
-över det höga fönstret.
Guillaume vet inte orsaken bakom varje spricka.
Men experter tror att katedralen har ett allvarligt konstruktionsfel.
Strävbågarna på utsidan sitter för högt-
-och klarar inte att bära upp taket.
Sidoväggarna har börjat bågna och sliter itu kryssribbvalven.
Förvärras skadorna?
Vår senaste undersökning visar att sprickan är fem centimeter bred.
Vi kan jämföra det med mätningar som gjordes för fyra år sen.
Den verkar inte ha ökat i omfång.
Det är goda nyheter för katedralen.
KÖLN, TYSKLAND
Kölnerdomens tak ser felfritt ut. Men stämmer det?
KATEDRALENS TAK
Doug Pritchard ska undersöka taket.
Han vill laserskanna kryssribbvalven ovanifrån.
Just nu står vi mellan mittskeppet och katedralens äldre del, koret.
Skannern kommer att göra avläsningar runt hela-
-den här öppna ytan.
Informationen kombineras sen med data från den nedre delen.
Då får jag ett tvärsnitt av katedralen.
Doug hoppas att bilderna ska visa katedralens inre konstruktion-
-på ett helt nytt sätt.
Det här är en fantastisk bild.
Den visar tydligt katedralens arkitektur.
Den färdiga 3D-bilden fångar katedralen med millimeterprecision.
Nu fokuserar jag på den del där vi står just nu.
Det intressanta är att kryssribbvalven påminner-
-om ett tunt membran.
Men själva konstruktionen vilar på de spetsiga valvbågarna.
Pelarna för ner tyngden till fundamentet.
Strävbågarna trycker konstruktionen inåt.
Alla faktorer samverkar-
-vad gäller katedralens konstruktion.
Skanningen presenterar ett än mer fängslande mysterium.
Hur kunde forntida ingenjörer bygga ett kryssribbvalv 40 meter upp-
-utan att det rasade?
Utredarna tror att byggarbetarna reste byggnadsställningar i trä-
-ända upp till toppen av valven.
De staplade stenblock ovanpå-
- och byggde ribborna med stor precision-
-så att mittenstenen passade perfekt.
Sen fyllde de tomrummet mellan ribborna med lätta tegelstenar-
-och täckte dem med murbruk.
Slutligen tog de bort träställningarna-
-och bad att taket skulle hålla.
Kölnerdomens byggarbetare hade skapat en perfekt avvägd skyskrapa-
- hundratals år innan man byggde moderna motsvarigheter.
Men hur har den enorma katedralen-
- överlevt århundraden av vind, regn och naturkatastrofer?
Kölnerdomen är en anmärkningsvärd överlevare.
Stenkolossen står i en av Europas mest aktiva jordbävningszoner.
Mer än 120 jordskalv-
- har drabbat det omgivande området under de senaste 300 åren.
Moderna byggnader har rasat.
Vad är hemligheten?
Hur har den mystiska byggnaden överlevt i det här farliga området?
Klaus-G. Hinzen är seismolog vid universitetet i Köln.
Han leder ett specialistteam uppe i katedralens tak.
De ska granska hur katedralen reagerar vid en jordbävning.
Vi började granska katedralen 2006.
Med jämna mellanrum utför vi under- håll och ser så att allt fungerar.
Tryck Ctrl och F.
Rörelsesensorerna registrerar minsta rörelse i kyrkans struktur.
På den lilla vänsterskärmen ser vi markaktiviteten registreras.
Vi ser att det fungerar. Jag ska stampa med foten.
Den är ganska känslig.
Vi är några meter ifrån sensorn, men den registrerar signalen.
Utrustningen gör att man kan förutspå vad som händer vid ett stort skalv.
Vi har haft flera kraftiga jordskalv-
- som har uppmätt 6,5-7 på Richterskalan-
- i området, under de senaste 20 000-30 000 åren.
Geologiskt sett är det ett kort tidsspann.
En jordbävning kan ske när som helst-
-i dag eller nästa vecka.
Klaus fruktar att ett jordskalv kan krossa takvalven.
Men arbetet avslöjar att tornen skulle uppföra sig helt annorlunda.
Här ser vi ett exempel på en riktig jordbävning.
Den inträffade 90 km från katedralen-
-och mätte 4,5 på Richterskalan.
De röda linjerna kommer från katedralens källare.
De visar vibrationerna som nådde in i byggnaden.
De blå linjerna visar tornens rörelse.
Tornen började svaja fram och tillbaka.
Rörelsen varade i flera minuter.
Det är ett förbluffande mysterium.
Hur kunde arkitekterna skapa torn som svängde likt pendlar-
-i stället för att rasa samman?
Trots sina smala pelare-
-är byggnaden ingen lättviktare.
De medeltida ingenjörerna hanterade vikten-
- med hemliga, underjordiska konstruktioner.
De staplade 120 000 ton sten-
-på massiva fundamentpelare-
-som nådde djupt ner i marken.
Det finns lika mycket sten under jord som ovan-
- vilket ger katedralen perfekt balans.
Skaparna skyddade sin katedral med djupa fundament.
Men på medeltiden sågs jordbävningar som Guds straff.
Bara böner troddes kunna förhindra dem.
Förstod byggarbetarna verkligen vilka naturkrafter de hade att göra med?
KATEDRALENS GRUND
Arkeolog Ruth Stinnesbeck-
- undersöker hur mycket de visste om marken de byggde på.
Hon besöker en arkeologisk utgrävning under katedralens golv.
Arkeologerna häpnade när de insåg att den här grundpelaren-
-når sexton meter ner.
Den går lika djupt som pelarna som håller upp Empire State Building.
Men än mer häpnade de över vad de hittade längst ner.
Ja, nu hör jag pipet.
Vatten.
Härifrån är det 10,47 meter ner till grundvattnet.
Grunden står bara en meter över grundvattennivån.
Varför tog man risken att översvämma byggplatsen?
Ruth tror att det beror på att man upptäckte en ännu större fara.
Sand.
Staden och katedralen vilar på sand och grus.
Den sanden ser vi här.
Titta, det är inget fast, bara sand.
Byggarna var oroliga att katedralen skulle sjunka ner i sanden.
För att minimera risken byggde de grunden så djupt som möjligt.
Det måste ha varit som att gräva på en sandstrand.
Hur gjorde de det?
Försöker man gräva ett tillräckligt brett och djupt hål i ett svep-
- rasar den lösa sanden in och krossar alla.
Därför grävde de i grunda etapper.
Sidorna stöttades med träbrädor.
De stannade precis ovanför vattnet.
Hålen fylldes med vulkanisk bergart och murbruk-
-som skapade mäktiga stenpelare-
-över fem våningar höga.
De bildade stabila fundament-
- som kunde bära upp 120 000 ton sten ända till våra dagar.
Arkeologer har grävt fram häpnadsväckande rester-
-av den forntida byggarbetsplatsen.
Här har vi fundamentet till en av pelarna i katedralen.
Det har en yta av murbruk.
Ruth tror att träflisorna-
- kommer från träbrädorna som användes för att hålla sanden borta.
En bräda satt härifrån och dit.
Nästa satt härifrån och hit.
Brädorna har lämnat avtryck här.
Här ser man träets årsringar.
Hur var det att arbeta här nere?
Jag försöker föreställa mig hur arbetarna kände-
- när de jobbade här nere i de djupa, mörka groparna.
De måste ha fruktat att trycket skulle få groparna att rasa in.
Bara brädorna förhindrade en sådan katastrof.
När man står här nere-
- får man en uppfattning om hur arbetarna kan ha känt.
Arkeologerna fortsätter att granska den mystiska underjordiska världen.
Men ovan jord väntar ännu en överraskning.
Bakom det vackra, välvda taket-
-finns en märklig konstruktion.
Vad kan det vara?
Kölnerdomen är världens mest ambitiösa medeltida katedral.
Den höga byggnaden döljer många förbluffande hemligheter.
Alla går inte att se med blotta ögat.
Under stenkolossens ytterhölje-
- döljer sig en malplacerad konstruktion.
Det är en gigantisk stomme av smala smidesjärnstag-
- som håller upp det 600 ton tunga taket.
Innan Eiffeltornet byggdes-
- var det världens mest avancerade järnkonstruktion.
Vad gör all den metallen i en medeltida byggnad?
Skisser och dokument anger att byggarbetet-
-avstannade år 1530.
Det återupptogs inte förrän drygt 300 år senare.
Det skapar ett mysterium.
Hur kunde 1800-talets byggarbetare slutföra katedralen?
Chefsarkitekt Peter Füssenich kan avslöja svaret.
En blekt skiss av de två tornen från 1200-talet.
Den hade gått förlorad, men återfanns av en slump-
-nästan 600 år senare.
Kölnerdomens 1800-talsarkitekter hade enorm tur-
-som hittade den medeltida skissen.
De kunde därmed bygga fasaden-
- och uppfylla de medeltida arkitekternas drömmar.
Skissen, kallad plan F, liknar en modern ritning.
Men den saknar måttangivelser och instruktioner.
Plan F var ingen byggplan.
Den hade till syfte att övertyga-
-katedralens finansiärer.
Hur väl lyckades byggarbetarna på 1800-talet?
Stenrestauratör Sophie Hoepner ingår i det stora expertteam-
- som granskar de slutliga byggarbetarnas kompromisser.
Teamet ska lösa ett problem-
- med strävbågarna som byggdes på 1800-talet.
Man kan jämföra en stenrestauratör med en läkare.
De medeltida byggarna använde den hårda bergarten trakyt.
Men strävbågarna från 1800-talet är gjorda i mjuk sandsten.
De börjar redan vittra sönder.
Här ser vi ett område som har börjat vittra sönder.
Regnet nöter på stenen.
Här är det mycket torrare, och där har det samlats smuts.
Det svarta beror på luftföroreningar.
Här känns stenen som sand, ytan spolas bort-
-och därför är det området ljusare.
Sophie måste ta reda på hur allvarlig skadan är.
Hon börjar med att undersöka hur stenen reagerar på regn.
När jag droppar vatten på stenen, beter den sig som en svamp.
När det regnar, sugs vattnet in i stenens porer.
När stenen torkar, förs allt material som fanns i vattnet ut-
-och lägger sig på ytan.
En del av sandstenen kan behandlas med en vattenavvisande kemikalie.
Den här ytan har behandlats med vattenavstötande medel.
När vattnet träffar stenen, ligger det kvar på ytan.
Men vissa stenar kan ha vittrat sönder, utan att det syns på utsidan.
Teamet beslutar att undersöka strävbågarna inuti-
- med en särskild borr, som är kopplad till en dator.
Sophies kollega Jasper borrar i den mjuka sandstenen.
Datorn mäter motståndskraften-
-vilket avslöjar svagheter i stenen.
Resultatet är inte bra.
Det var väldigt illa. De första millimetrarna var ganska bra.
Där var stenen hård. Men sen kollapsade den-
-så kurvan gick så här.
Där är stenen väldigt mjuk och sen blir den hårdare igen.
Efter sju millimeter blir det bättre igen.
Teamet måste reparera och byta ut strävbågen.
Inte ens sten varar för evigt.
Vi ska använda ett förstärkningsmedel för att göra stenen hård igen.
Sen testar vi om det fungerade.
Varför använde de moderna byggarna så dåligt material?
Det fina materialet räckte inte-
-för att slutföra det enorma bygget.
När de började bygga, fanns bara kyrkans bortre gavel-
- det raserade södra tornet, och ett stort, halvfyllt hål i mitten.
De medeltida byggarna hade hämtat sten från ett berg i närheten.
Men stenen tog slut.
Därför fick 1800-talsbyggarna hämta tusentals ton sandsten-
-på olika platser i Tyskland.
De använde dåtidens högsta byggnads- ställningar för att montera stenarna-
- och bygga klart katedralen på blott 38 år.
Kompromissade man med kvaliteten för att kunna slutföra katedralen?
En lokal legend hävdar att det är nåt som inte stämmer med tornen.
Arkitekt Doug Pritchard ska mäta hur höga de verkligen är.
Tornens höjd är något av en gåta.
Är de lika höga eller är det ena högre än det andra?
Det kommer skanningen att visa.
Doug liftar rakt upp i det norra tornet.
KATEDRALENS NORRA TORN
Vi är hundra meter upp i det norra tornet.
Här ska jag ställa upp skannern.
Den kommer att skanna av hela insidan av tornet.
Det är första gången tornen mäts med sådan precision.
Jag skannar insidan av tornet i 360 grader.
Bilderna har millimeterprecision.
Skannern genererar en miljon dimensionspunkter per sekund.
Om femton minuter har vi mängder av information.
Doug startar skannern.
Det södra tornets sista sten sattes på plats 1880.
Byggnationen hade tagit 632 år och 2 månader.
Doug gör en förbluffande upptäckt.
Nu kan jag jämföra höjden på det södra och det norra tornet.
De är nästan exakt lika höga.
Det södra tornet är bara en bråkdel högre än det norra.
Det skiljer bara fyra centimeter, vilket är otroligt.
Ser man till tornens ålder-
- förstår man hur skickliga hantverkarna var.
Dougs skanning ger en exakt digital bild av katedralen.
Den visar att generationer av hantverkare troget har följt-
-en över 700 år gammal byggplan.
Till skillnad från moderna byggnader-
- är hela katedralen byggd för hand av hantverkare.
Det gäller allt från enskilda stenar till hela konstruktionen.
Det är anmärkningsvärt.
Den tillverkades inte i en fabrik, utan helt för hand.
Skaparnas vision är fantastisk.
Det är en mycket betydelsefull byggnad-
- vad gäller storlek, skönhet och praktfullhet.
Kölnerdomen och dess föregångare Notre Dame d'Amiens-
-är utomordentliga bedrifter.
Miljoner människor passerar genom deras rikt utsmyckade dörrar-
- för att skåda världens första skyskrapor-
- som tog flera generationer att slutföra.
Kölnerdomen ger upphov till vördnad och hängivenhet än i våra dagar.
Dess höga, gotiska valv revolutionerade arkitekturen...
...och dess storslagna interiör-
- dränks i solljus, genom tusentals skärvor målat glas.
Katedralens storlek och komplexitet-
-förbluffar ingenjörer än i dag.
De två storslagna tornen reser sig likt fyrtorn-
- och lockar mängder av besökare till detta medeltida underverk.