EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
För att kunna gå framåt måste jag se bakåt.
Jag har alltid behövt en del av det förflutna för att kunna skapa.
Men nu behöver jag gå bortom minnena.
Gå över tröskeln och in i minnets mörkaste skrymslen
där vi förvarar allt vi vill glömma.
Teo förbinder mig med detta mörker.
Hans hud, hans ögon, hans form tar mig till mysteriet i mitt förflutna.
Teo är min modell, jag hittade honom.
Jag ska avslöja min historia genom hans kropp.
Synced & corrected by -robtor- www.addic7ed.com
Jag såg mönstren. Manito hade likadana i fabriken.
Originalen.
Och?
Vadå "och"? Mönstren på Edha.
Ja, din bror jobbade för Edha. Och?
Är du fortfarande arg? Jag sa förlåt.
- Jag måste gå. - Inte nu, Pija är där ute.
Jag vet. Pija bråkar inte med mig.
Så du jobbar för Edha nu? Du tog dig in.
Ja.
- Jag måste gå. - Vart ska du?
- Jag kommer strax. - Jag sa vart, inte när.
Du har ditt liv och jag har mitt.
Vad fick du för jobb?
Springa ärenden.
- Ärenden? - Ja.
Men jag är där. Jag hittar nåt.
Hoppas det.
Herrarna vill klä kvinnor, de vill ha det du visade under modeveckan.
Jag tänker inte klä kvinnor, bara män.
Ni vill ha inkluderande skönhet?
Jag har konceptet, den ideala modellen.
Vi vill ha kvinnokläder.
Inés-kollektionen är varken feminin eller maskulin.
Den förför och är en tillflykt. Det är det jag ska skapa.
Det är allt som behöver sägas.
Vi kan väl tänka på saken.
Eller hur? Vi kan designa nåt nytt och höras av i veckan, okej?
Det är inte okej.
Ni kan arbeta utan inspiration, men det kan inte jag.
- Edha, du går för långt nu... - Jag vet redan hur det slutar.
Företaget kan göra en ny design.
Ni ger oss inga garantier. Vi kan inte arbeta med en sån oförutsägbarhet.
Det enda jag kan ge er är min sanning.
Jag är trött på att låtsas. Ursäkta.
Vad gör du här, Antonio? Du har ju inget att göra med det som hände.
- Antonio vet vad han måste säga. - Jag pratar inte med dig.
- Jag gillar det i alla fall inte. - Lugn.
Antonio, du behöver inte göra det.
Du har bevisat din lojalitet.
Det är ingen fara. Vänta på mig där ute.
Icke. Jag följer med.
De väntar på oss.
Ja, vi går.
- Kände ni till fabrikens existens? - Ja, sen en tid tillbaka.
- Kände ni till den? - Förlåt?
- Kände ni till fabriken personligen? - Ja.
- Så ni var alltså inne i fabriken? - Ja.
- När? - För ett halvår sen.
Är ni säker?
Ja.
- Och ni återvände inte? - Nej.
Ändå har jag registrerat här att ni lämnar fabriken
samma datum som det brann.
Har ni en tvillingbror?
Ni besökte fabriken med jämna mellanrum.
Ni får sitta i häkte i ett dygn tills bevismaterialet blivit granskat.
Jag sa att jag inte vill mer. Jag gjorde det för att betala Medina.
Var det inte kul?
Jag vill inte fortsätta med det. Punkt slut.
Vad ska du leva av? Du vill inte vara modell.
Du vill inte sälja. Du slösar bort dina talanger.
- Vad tänker du göra? - Det var kris.
- Jag behövde pengarna. - Därför hjälpte jag dig.
Så här gör vi... Ta ledigt en dag och så kommer du utvilad till mig.
Då kommer du säga att du tänkt över det
och insett att Teo kommer att dra och lämna dig ensam.
Och när det händer kommer du att ha nåt eget, tjejen.
Färgen passar dig. Ta det.
Tack.
- Den här vägen. - Tack.
Du ser bra ut. Inte dålig på nåt sätt.
Jag saknar dig.
Du borde vara med mig.
Jag vill visa en sak.
Såg du killen som hjälpte till under modeveckan?
Jag designar för honom.
Jag vill att han blir ansiktet utåt för kollektionen.
Jag började med Inés och slutar med honom.
Så du har upptäckt män till slut.
Det finns fler än Lorenzo, mer intressanta.
Jag vill visa nåt annat. Jag vill få med det, men vet inte hur.
Var?
På handlederna, halsen...
Men det är för pajasaktigt och det är inte avsikten. Vad tror du?
Jag kan inte tänka.
Du har rätt. Vi tar det imorgon, hemma eller i verkstan.
Tror inte det.
Lorenzo tar hand om saken. Jag blev förvånad över att du var i fabriken.
Det är mycket du inte vet.
Två gånger var jag i fabriken, när den öppnades och den gången.
Advokaten fick mig att förneka det. Han sa att bevis saknades.
- Var det därför du missade utställningen? - Ja, för att jag arbetade.
Din pappa gick på som en galning över proverna
och nån måste förklara för arbetarna det som förmannen inte lyckats förmedla.
Varför sa du inte att du skulle dit?
Att du kände till fabriken? Så jobbar ju inte vi.
För att klara leveransen. Proverna var nästan klara. Vi var så nära.
Jag kunde inte sabba det.
Ni fick sabba det själva.
Jag ser till att Jáuregui får dig härifrån.
Jag går nu.
- De är jättefina. - Verkligen.
- Hon ser väldigt proffsig ut. - Ja.
Ditt jobb med annonsen, är det avslutat?
Nej, inte än. Hon kan gå på en casting.
- En annons? - Skulle du vilja det?
Ja. Mamma vill nog inte det.
Du måste utnyttja ditt utseende medan du är ung. Det är nu du det gäller.
Göm dig inte bakom dina önskningar.
Att inte försöka är värre. Inte sant?
Javisst. Se om du gillar det.
Jag kan inte fortsätta.
- Be Florencia om hjälp. - Nej, inte Florencia.
Hon är flitig, men saknar kreativitet, galenskap... Allt det som Antonio har.
Du måste bli klar med några nya plagg.
Vi miste investerarna på grund av av en nyck.
Visa att det kan ta oss till Milano.
Eller så kan vi börja tillverka pasta.
Först får du avsluta det där med Antonio. Du är ansvarig för att han hamnade där.
Du sa att du vill designa för män. Vad ska vi göra med den lilla teckningen?
Jag vill ha Teo som modell, anlita honom.
Modell, han? Jag trodde att han skulle bära saker.
Du trodde fel. Han har stor potential. Utan honom blir det inget.
Branden är inte glömd. Vi vill inte ha dig här.
- Kör. - Har du bråttom?
Jag gillar inte att vänta.
Advokaten missledde honom med flit. Du offrade Antonio.
Ronnie, vem kunde ana att det fanns bilder på Antonio i fabriken?
Jag får inte träffa honom.
Det finns inget som irriterar mig mer än att bli störd under min kaffepaus.
Jag ska skaffa hjälp.
Du är en god make, gör det du måste.
Jag finns här om du behöver mig.
Med de här recepten och din pappas stämpel...
- Och signaturen. - Tömmer vi apoteket.
När jag rimmar stilla, jag dillar
Det här är min grej Du vet bror, jag litar på dig
Och jag har en vision
Det är därför jag flyger med passion
Dumpade du mig? Jag är inte svartsjuk, så det är lugnt.
- Läget? - Mycket bra.
- Hur gick det? - Kanon.
Coolt.
- Du passar med Mati. - Jag vill inte ha honom.
- Kan vi gå hem till mig? - Varför?
Som ombyte.
Där finns inget att göra.
Jo, då. Kom.
Jag har några fina små blommor.
Du är min blomma.
Hela tiden, några rim med polarna Vi improviserar
Vi improviserar och hissar vår flagga I en mambo med Diego Armando
- Alkohol, så tidigt på dagen? - Mästrande och rättfärdig i så unga år?
- Inte så ung. - Desto större anledning att påtala det.
Du är här om fabriksbranden.
För Antonios skull, du måste få ut honom. Han har inget där att göra.
Jag kan inte bara få ut folk.
Fel.
Elena? Jag ser henne knappt.
Nu träffar hon sin pappa.
- Jag hade glömt vilket habegär du har. - Gör du det?
Felställd fråga.
Hjälper du mig att få ut Antonio?
- Och du? - Vadå?
Hjälper du mig?
Klart att tjänsten kostar.
Att gå som katten kring het gröt är inget du är bra på, om det är en tjänst.
Du får träffa Elena för att jag tillåter det. Det är mycket min förtjänst.
- Vad vill du mer? - Erkänna henne.
- Ge henne mitt efternamn. - Hon är 16 år.
Hennes familj vill ha henne hos sig.
Inget foto på henne?
Eller har din papparoll blivit oundviklig?
Oundvikligt är mitt band med Elena.
Det borde vara positivt även för dig.
Svaret är nej. Hon har mitt efternamn. Jag är hennes mamma, jag fostrade henne.
Tänk över saken. Du behöver inte svara nu.
Jag vet hur viktig Antonio är för dig.
Vi funderar på saken.
Den växer dåligt.
- Vadå? - Plantan. Den växer så långsamt.
Det blir inget röka av den.
Vi får hitta en större kruka.
Sebi kommer inte, jag känner honom.
Din pappa vet att du röker. Han kommer säga nåt.
- Inte en chans. - Jo, han vet.
Jag vet att han vet, men han är en mes.
- Säg inte så om honom. - Vad är det med dig?
Inget.
Flytta inte på mina grejer, de är i ordning.
Jag märkte det. Perfekt rum, perfekt dotter.
Jäkla subba.
Jag går. Du är ju skitjobbig. Det finns inget att göra här.
- Vi går alltid hem till dig. - Ingen tvingar dig.
Och jag tvingar inte dig, gå om du vill.
Jag kom för att du insisterade. Vad är det för fel på mitt hem?
- Gå. - Va?
Gå bara.
Var är du? Kan vi träffas idag?
JULIÁN: På sjukhuset ikväll.
- Vem är du? - Edhas ägare.
Är inte tjejen ägare?
Prata med mig om det är nåt.
Edha, min dotter, får inte bli störd. Okej?
- Jag fattar. - Det här är sekretessavtal.
Och några tillstånd. Jättebra för dig. Ömsesidigt förpliktande avtal.
Det här är tjejens förtjänst. Tacka henne. För oss är det ett kontrakt i mängden.
För dig är det räddningen om du förmår utnyttja situationen. Skriv på.
Bra.
Ta det, Aníbal. Vad gör du? Det är inte nödvändigt.
Som minne.
- Jaha. Går du med honom? - Ja.
- En nöje. - Om jag får be...
Mamma, jag är hos pappa.
Efteråt går jag Delfi och hjälper henne med plugget. Ses.
Kan du lämna oss ensamma en stund?
Tack.
Är du okej? Du är uttråkad.
Jag mår illa, jag vill gå.
Det här är ju det du gillar och det du vill. Var inte rädd.
Elen.
Det här är lätt.
Det finns max fyra eller fem uttryck. Så att du vet vad din pappa arbetar med.
Affärstidningsmin.
Minen för sociala evenemang eller välgörenhetsgalor.
Bilden kommer att synas i en liten ruta på sidan åttan i tidningen.
Jag kan alltså le med hela ansiktet och visa de här skrattrynkorna
eller fläckarna jag har här. Du skrattar.
Du skrattar, men man måste ha koll på sånt. Kolla!
Oberoende tidskrift. Ingen slips, men en tröja runt axlarna.
Liberalt leende.
Du ser... Med fyra eller fem uttryck kan man göra karriär.
Elen.
Om jag kan göra de minerna...
...vad kan då inte du göra med ditt ansikte?
Nå?
Kom igen nu.
- Följer du med? - Du klarar det ensam.
- En parkas med det trycket? - Ja.
- Har Odette designat mönstret? - Ja.
Var hon din älskarinna?
Jag ställde en fråga.
Odette gillade att provocera och jag är inte mer än människa.
Din mor tog sig också friheter.
- Visste mamma om din relation? - Det var inte en relation.
Vid nåt tillfälle vill jag gärna höra sanningen.
- Visa mig vad du skrev på. - Jag har det inte.
- Inget kontrakt? - Nej, de gav mig inget.
- Inte ens en kopia? - Jag sa nej.
Men det verkar som ägaren är pappan, den här killen.
- De måste ge en kopia. - Jag ska be om en.
De får använda mitt ansikte.
Ditt ansikte? Vad var det för kontrakt du skrev på?
Som modell.
Vad skrattar du åt?
- Det viktiga är att jag tog mig in. - Men utan kopia, inget kontrakt.
Men Edha sköter inte det.
- Killen tar besluten. - Nej, hon!
Vad heter det där jävla märket?
De brände ner det helt. Otroligt.
Herrkläder har aldrig intresserat mig.
Men med Teo är det annorlunda.
Jag ska klä honom med mitt eget mysterium.
Min egen smärta.
Min mamma lever i det här mönstret, i denna oändliga symbol.
Att klä folk är att blotta dem. När man skyler, täcker och lägger på lager...
...visar man egentligen vad som finns dolt.
Även om det innebär en risk ska jag klä Teo för att upptäcka min sanning.
Hallå?
Var är du?
Jag pluggar med min vän.
Ses vi sen?
- Nej, jag åker hem idag. - Till din mamma?
- Ja. - Då ses vi imorgon.
Imorgon, ja. Puss.
- Jag kan inte se henne i ögonen. - Vad ska jag göra åt det?
Ta henne ur skolan. Jag kan inte se henne.
Det vore poänglöst och själviskt. Vilken skuld har Delfina i det som hände?
- Ingen. - Precis.
Det var en olyckshändelse som inte får upprepas.
Jag vill inte sluta träffa dig.
Jag mår dåligt.
Förstår du allvaret i det här?
Jag såg en kvinna och gjorde ett närmande.
Jag trodde inte du skulle reagera så. Uppenbarligen tog jag miste.
- Jag känner sån skuld. - Sånt händer. Plåga dig inte.
Du repar dig.
Eller hur?
Lova att du repar dig.
- Ta in på hotell. - De betalade inte.
Ni borde inte komma hit, det är en stor maffia.
De kan vara ute efter oss.
Vi la dit märkena, så vi måste vara försiktiga.
Och om branden inte var på grund av fabriken?
- Vad var det då? - Ja?
Jag vet inte. Grannarna, offrens anhöriga...
Strunt samma. Vi måste bort.
Ja?
Vill du komma in?
- Får jag? - Ja.
Du är tokig.
- Vad är det för en look? - För en casting. Bli inte arg.
Nej då.
Jag fick det.
Vad är det här?
Några prover. Casting för vad?
En annons. Det är bra betalt.
Det funkar inte.
Mår du bra?
- Är jag bra? - På vad?
En bra mamma?
Ja, mycket.
Tar jag hand om dig?
Ja.
- Får jag säga en sak? - Ja.
Jag kanske stannar hos pappa några dar.
Gillade du Jáuregui?
Lite, ja.
Det är en till sak.
Jag har träffat nån.
Helt otroligt hur din pappa alltid lyckas landa på fötterna. Beundransvärt.
Men det visar hur god du är som förlåtit honom.
- Du kan inte, även efter så lång tid? - Nej.
När Lorenzo hörde att jag var gravid ville han slå ihjäl honom.
Han sa att jag ljög.
- Hur då, menar du? - Han spelade offer.
Han sa att jag hade lurat honom, att han hållit sig undan om han vetat min ålder.
Han visste mycket väl att jag var 16 år, som du.
Ett kräk.
Och farfar?
Farfar ville döda honom.
Så jag sa det, att jag hade ljugit.
Men det är över nu.
Du har träffat nån, sa du.
Nej, det är inte viktigt.
- Det här är ganska ovanligt. - Ja, men det är domarens beslut.
Ingen meddelade mig.
Domaren behöver inte meddela oss. Jag fick också precis reda på det.
Men det är nåt du tjänar på.
Tror du att jag ger efter bara för att du fått nån inburad?
Min klient är livsviktig för företaget.
En njure.
Tro inte att vi gett upp honom.
Jag insinuerar inget. Jag säger det rakt i ansiktet på dig.
Sluta vara så bitter, se på dig...
Du ser sjuk ut. Har du gått ner i vikt?
Nej, jag är som förut.
Måste vara kläderna.
Med tanke på hur er utsaga brister i sanningshalten
beslutar jag om vidare häktning enligt artikel 32
i straffprocesslagen.
- Protest. - Noterat.
Under tiden får vi verkställa domstolsbeslutet.
- Vad händer? - Lugn.
Ni ska åtalas.
Behåll dokumenten och verkställ häktningen.
Ni häktas misstänkt för mord på ett flertal människor.
Pastene, jag skulle ju komma ut idag.
- Vad är klockan? - Det är tidigt.
Ska du gå ut?
Jag ska söka jobb.
Ett jobb? Vad har du i görningen, Celia?
Inget. Du är inte den enda som signerar kontrakt.
Stanna.
- Vi måste betala för oss. - Jag får betalt för klädprovningen.
- Stanna. - För att se dig prova kläder?
Jag skrev på, så de måste betala.
Fattas det, kan du söka.
Det som fattas är stake hos dig, Teo.
Du har blivit för vek, en mes.
Och därför ska jag söka jobb.
Du glömmer varför du tog dig in där.
- Du glömmer din bror. - Jag glömmer ingenting.
Det är Antonios, men du får den som ett bevis på min tillit.
Det är provision för ett jobb vi gjorde. Ta hans andel.
- Varför nu? - För att det passar.
Din fars advokat gjorde fel med flit.
Antonio gjorde allting fel.
Varför sa han inte att han var i fabriken?
Lorenzo och Pastene har arbetat ihop i många år.
Är det en garanti?
Du anar inte vad din pappa är kapabel till.
Saknas piller är du körd.
Vi sköter det snyggt. Sjabbla inte.
Kolla här.
Hon började med reklaminslag och nu tror hon att hon är Lady Di.
Brände du ner mitt hem?
- Prata inte strunt. - Det var du.
- Vem sa det? - Jag har folk som ser efter mig.
Ingen ser efter dig. Det är därför din kvart brann ner.
Du lämnade området och var ensam med Medina.
Och nu är du här ensam.
Det var inte Yastin. Håll dig nära oss, de kan komma tillbaka.
- Var det Medina? - Jag vet inte. Kanske.
Hör på... Jag ska lära dig nåt nytt som jag håller på med.
Sluta vara en loser. Lyssna på mig, så blir allt bättre.
- Vad händer? - Ge mig mobilen.
Ring mig från den. Din tjej också.
- Är det problem? - Vi kan få.
- Några nyheter? - Två saker. En positiv.
- Ut med det. - De har häktat en person för branden.
- Och det andra? - Det är en obetydlig kille de häktat.
- Så det positiva var också skit? - Det är som det är. Men det rör på sig.
Du sätter inte tiden här.
Du ska fortsätta jobba på att vinna deras förtroende. Nu gäller det att vänta.
Skrämde jag dig?
Nej, du överraskade mig.
- Får jag komma in? - Vi har gäster.
Ingen är här, men jag blir strax hämtad.
Jag ska bara ringa dem.
Du går helt fel tillväga.
Du har ingen rätt att komma hit.
Om det gäller kontraktet kan vi ringa Lorenzo på en gång.
Hör du på...
Är du nervös?
Om du inte har nåt att dölja...
Är det nåt du håller för dig själv?
Du behöver mig och jag dig, men så här går det inte till.
Och vad vill jag göra?
Det vet vi båda.
Men vi är inga djur. Det hade varit lättare.
- Synd, va? - Det är inte därför jag kom.
Varför kom du då?
För att träffa dig.
Du är förvirrad, men vi jobbar ihop.
Mitt jobb är att klä dig, inte klä av dig.
Din kropp är bara ett stativ, inget annat.
- Ett stativ? - Ja.
Tänker du berätta vad som hände här?
Vadå? Inget har hänt här.
Undertexter: Sylvia Juhlin-Dannfelt