_
Tidigare i "Supergirl":
Vi oskadliggjorde två av de tre världsförgörarna.
Ruby Arias måste dö.
- Hej, Patricia. - Du var min mamma.
- Jag ville alltid ditt bästa. - Så du lät mig bara åka?
Du kan inte vara arg på mig.
Jag lovade aldrig guld och gröna skogar.
Jag är Guardian. Jag bröt mig in i labbet.
Det var inte Lex kryptonit. Jag kom på hur man tillverkar det.
Och jag som trodde att jag hade bra utsikt från kontoret.
Skönt att vakna med dig.
Ska du inte skaffa något eget?
Det är rätt sjabbigt här på Baldwin.
När jag flyttade hit visste jag inte om jag skulle stanna.
Lex satt i fängelse, företaget gick på knäna...
Jag ville inte rota mig här -
- av rädsla för att staden skulle stöta bort mig.
Det har gått två år nu.
Du kan skriva på ett kontrakt nu.
Trots att Supergirl tror det värsta om mig?
- Som bad dig att spionera på mig? - Vad vet jag?
Det känns bra att kunna berätta mina hemligheter för dig.
Det är klart att du kan. Detsamma.
Var är barnet? Var är Ruby Arias?
Var är hon?!
- Du hittar henne aldrig. - Nej!
Jag var på marknaden igår, fader. Jag köpte lite kakaobönor.
Jag tänkte att vi ska blanda dem med såna sidamo guji-bönor.
På den här planeten kallas det mocka.
Snälla, låt mig vara Roh-Kar.
Det är inte Roh-Kar. Det är J'onn, fader.
Jag har en del tid tillgodo innan jag tar farväl av legionen.
Jag kunde kanske hjälpa er med Ta'ar Ka'riq.
Och fortsätta med bevarandet av era minnen.
Jag har inte energin i dag.
- Det vore nog bra för er... - Jag har inte energin!
Du kunde kanske sätta på en av vinylskivorna.
- Det vore trevligt. - Visst. Självklart.
Chameleon var den första legionären att falla, besegrad av Blight.
Därefter föll snart sex till.
- Så du försatte dem i dvala? - Det var Brainys idé.
Till dess vi hittat en kur.
Jag undrade varför ni inte väckt dem.
Vi ville inte riskera att orsaka det vi har försökt att förhindra.
Men vi förhindrade det. Och när Pestilence besegrades här-
- blev de aldrig infekterade. Så deras värden är normala.
Imra måste återvända till framtiden.
Vi kan inte vara säkra på att alliansen med Titan hållits-
- så för varje sekund som går ökar risken för intergalaktiskt krig.
Med Legionens hjälp har vi besegrat två världsförgörare.
Vi kan nog hantera Reign själva, särskilt med mina nya trick.
Då ska vi väl resa tillbaka till framtiden.
Jag vet att det är en filmtitel. Jag tycker om att säga det.
Ja, vilken tidsresenär gör inte det? Tillbaka till framtiden!
När jag kom hit bedömde jag ditt intellekt till nivå ett.
Tack.
- Själv ligger jag på nivå 12. - Jo, du har nämnt det.
Men nu när jag har lärt känna dig inser jag att du snarare ligger på...
- ...nivå 1,42 intellektsmässigt. - Wow, tack.
Det är jag som vill uttrycka min tacksamhet för din hjälp -
- med denna gåva.
- Är det rymdjord? - Jord från jorden.
Men den togs upp på 3000-talet.
- Seriöst? Är det jord från framtiden? - Ja.
Hur... Har Mon-El berättat om min jordsamling?
Nej, jag utvärderade din personlighet-
- och kunde med 98,7 procents säkerhet fastställa-
- att du antingen samlar på jord eller New York Mets-basebollkort.
Och med tanke på de senaste 783 Major League-säsongerna-
- kändes jord som en bättre investering värdemässigt.
- Ska vi omfamna varandra? - Vad gör du? Nej...
Vi omfamnas som polare. Så här och sedan...
Jag... Nej, du... Såja.
Mitt livs värsta stund var när jag såg min syster dö.
Men nu, tack vare er, är jag säker på att jag kommer att träffa henne igen.
Alex, du måste se vad Brainy gav mig.
Rymdjord är inget mot det här.
Nördarna kallar till fest.
Mon-El har förändrats. Han har blivit en stor man.
- Det är nog mycket tack vare dig. - Tack, Kara.
Det är dags att ta plats.
Jag hjälper Brainy med förberedelserna.
Vi borde vara experter på att ta farväl vid det här laget.
Det är knappast en hemlighet att jag brottades med din närvaro.
Det var du inte ensam om.
Men nu kan jag ärligt säga -
- att jag är glad att jag såg dig igen.
Och se mannen du har blivit.
Det har betytt väldigt mycket för mig att vara här med dig igen.
Jag står med er alla, för att slåss vid er sida.
Jag kommer att sakna din vänskap.
- De har attackerat Lenas våning. - Gå!
J'onn blir ledsen över att han missade dig.
Säg att det är lugnt. Vi ses ju om tusen år.
Okej.
- Varför attackerade Reign Lena? - Tja, hon spärrade ju in henne -
- och experimenterade på henne.
- Men Reign sysslar inte med hämnd. - Jag håller med.
Reign letade inte efter mig. Hon letade efter Ruby.
Reign kommer inte att hitta henne. Ruby är på en säker plats.
- Är du oskadd? - Ja.
Så Reign är ute efter Ruby och började med Lena.
- Var kan hon leta härnäst? - Hos Sams mamma, Patricia.
Vi för henne i säkerhet och inväntar Reigns attack.
Såg du något när du studerade Reign som vi bör lägga till i arsenalen?
Elektricitet. Det var så jag kunde väcka och kuva henne igen.
Jag kan sätta ihop nåt.
- Alex? - Jag behöver nå Ruby.
Hon är på en säker plats, sa jag ju.
Ju färre som vet var hon är, desto säkrare är hon.
Jag förstår det, men hon är nog rädd.
Lena, snälla, låt mig bara komma i kontakt med henne.
Reign kan aldrig hitta Ruby där hon är nu.
Det står inte utmärkt på någon karta och syns inte från rymden.
De enda som känner till det är jag och min bror.
- Hur kan Lex känna till det? - Det är hans gods.
Patricia Arias! Vi behöver prata med er.
Mrs Arias?
Francis Pierce, jag sa till dig-
- att nästa gång jag kommer på dig att snoka runt efter piller-
- så sätter jag en kula i ditt huvud!
- Supergirl. - Förlåt om vi skrämde er, miss Arias.
Det här är John Jones från FBI.
Vi har anledning att tro att Reign är på väg hit.
Det betyder att ni inte är säker här. Vi måste ta er härifrån.
Det är hon, inte sant. Min Sam är Reign.
Hur kan ni veta det?
Jag berättade aldrig om hennes härkomst.
Jag ville att hon skulle vara normal.
Men när hon var tio började hon klottra i sina böcker.
Som om något behövde komma ut. Och jag straffade henne för det.
Gav henne utegångsförbud. Och rev sönder sidorna.
Så hon började skriva på väggarna.
När jag såg samma märke i nyheterna så visste jag...
Jag ville bara skydda henne.
När vi begraver saker... Och jag borde ha vetat detta-
- men när vi väljer att begrava saker-
- så slår det tillbaka ännu hårdare.
Den Sam har blivit har inte med hennes uppfostran att göra.
Jag var en hemsk mamma. Jag kastade ut henne.
Jag har aldrig ens träffat mitt barnbarn.
Vi måste ta er härifrån innan hon kommer.
Nej, om hon kommer vill jag vara här.
Jag sparkade ut henne när jag borde ha hjälpt henne.
Jag tänker inte svika henne nu.
- Nu är det inte långt kvar. - Det är ingen fara, mrs Queller.
Ja, ni är ju i bättre form än jag.
Ni slipper knäna jag dras med.
Det tog mig en vecka att vänja mig vid avstånden här.
Antalet steg mellan flyglarna är 5000.
- Något större än mitt hus. - Jag bor i en enrummare, så...
Och den otäcka inredningen... Den här är värre än Mona Lisa.
Hennes ögon följer en överallt. Och inte på ett bra sätt.
Men om man blundar för en del möbler-
- och det faktum att ägaren var en seriemördare...
Och här finns alla tänkbara bekvämligheter.
Ruby, hjärtat, titta vem som är här!
- Alex! - Ruby.
- Jag är så glad att du mår bra. - Är mamma med dig?
- Nej, hon är fortfarande sjuk. - Vad har hänt?
Varken hon eller Lena säger något.
- Vet du? - Nej.
De pratar om ett pestutbrott i tv.
- Har mamma blivit smittad? - Nej, Ruby.
Jag är tolv år, Alex. Jag kan hantera sanningen.
Jag skulle göra det om jag visste. Men det gör jag inte.
Vad sägs om att visa mig runt i mausoleet?
Jag hörde talas om en inomhuspool.
- Allt är förberedd. - Patricia är säker...
Hon sa att vi kan ta vad vi vill i kylen.
- Det finns pudding. - Nej, tack.
Mon-El och alla andra saknade dig i morse.
Jag var med min pappa.
Sedan incidenten vid DEO har han blivit alltmer nedstämd.
Kan inte Alex ordinera något?
Jag har gett honom marsiansk medicin. Och den hjälper.
Men sanningen är att det inte finns mycket han kan göra.
Jag vet att jag behövde skydda honom, skydda oss alla -
- men jag önskar ändå att jag kunde få honom att känna sig värdefull.
Stundvis verkar han inte minnas vem jag är.
- Han tror jag tillhör hans förflutna. - Jag beklagar verkligen, J'onn.
Märkligt att hans minnen från det förgångna är så tydliga-
- när hans tanker i nuet är så kaotiska.
- Pestilence? - Hur är det möjligt?
Patricia?
Är du hemma?
Ruby?
Det är mamma, älskling.
Jag vet att du är rädd.
Men jag har kommit för att hämta dig.
Har du saknat mig?
Väldigt mycket.
Sam!
Sam, jag vet att du hör mig! Jag vet att min dotter finns i dig.
Jag vill att du förstår att detta monster inte är du!
Du är snäll, godhjärtad. Du är allt jag inte var.
Det här är inte du, älskling. Om du kan höra mig-
- så måste du göra motstånd! Inte för min skull, Sam.
Det här är för Ruby, din dotter.
Och vad gjorde du för din dotter?
Nej!
Jag älskar dig, Sam. Förlåter du mig?
Hon är döende.
Och Reign har nu absorberat världsförgörarnas alla krafter.
Vi måste ta henne härifrån.
Ja, detta är vackert för dig.
Hur lång tid återstår?
Fem timmar, 22 minuter, 16 sekunder.
- Så synd. - Vad då?
Jag beräknade oddsen att Supergirl och DEO-
- besegrar Reign nu när hennes krafter tredubblats.
Hon tycks ha absorberat Pestilences och Puritys krafter.
- Hur vet du det? - Jag buggade DEO. Jorden.
Och han tror sig ha ett intellekt på 1,42.
- Varför avlyssna dem? - Jag blev fäst vid dem...
- ...och ville följa händelserna. - Hur stora är oddsen?
På egen hand är chansen 51 procent att de besegrar henne.
Om bara en legionär stannar så ökar chansen till 88,8 procent.
Rent tekniskt är oddsen i deras favör.
Men om Reign har absorberat Pestilences krafter-
- så kan hon bli Blight.
Jag kollade våra sovande legionärers värden. Ingen Blight.
Det är det enda vi vet.
- Vi måste hjälpa dem. - Det är inte vår strid.
Och vi måste föra hem Imra.
Supergirl är starkare än legionärer. Jag tror på henne.
Det gör jag också.
Jag kontrollerar stasiskamrarna inför återinträdet till vår tid.
Patricia. Patricia?
Stanna kvar med oss.
När ni träffar Sam, säg till henne att jag är ledsen.
Att jag borde ha stått henne närmare.
Och säg till Ruby att hennes mormor älskade henne.
Lova mig det.
Jag lovar.
- James, var är det? - Patricia Arias är död.
Reign dödade henne.
Hon har absorberat Puritys och Pestilences krafter-
- så hon är farligare än någonsin.
Lena, du måste berätta för Supergirl att du kan framställa kryptonit.
- Nej, James, det kan jag inte göra. - Lena, du måste.
Reign går fri och dödar oskyldiga! Du är den enda som kan stoppa henne.
Du vet vad som hände när jag sa att jag hade kryptonit.
Jag blev hennes fiende!
- Det är inte sant. - Nu är du inte realistisk, James.
Vi vet bägge att Supergirl ser kryptonit som ett personligt angrepp.
Hon ser det som en attack mot den hon är-
- och skulle göra allt för att förhindra att jag framställer det.
Jag kan inte låta det ske.
Du har rätt. Supergirl har alltid betraktat kryptonit så-
- men det beror på att din bror försökte döda Superman med det.
Men det här är annorlunda.
Världens största fiende råkar ha samma svaghet som Supergirl.
Så om du föreslår det, som allierad, för att försöka stoppa Reign-
- så kommer hon att vara tacksam.
Så hemskt.
Ja. Nej, tack. Tack för att du ringde.
Vad har hänt? Vem behöver hjälp? Min mamma?
Nej, ingen alls. Vad sägs om att se en film?
De har "Young Frankenstein"-
- vilket råkar vara en av mina favoritfilmer.
- Sluta ljuga för mig! - Ruby, jag ljuger inte. Okej?
Det där samtalet handlade inte ens om din mamma. Hon mår bra.
Ska vi titta på en film?
Jag ber miss Queller förse oss...
- med popcorn, läsk och Gene Wilder.
Det kommer att bli grymt. Vänta bara.
- Du bör vila. - Nej, jag måste röra på mig.
Att ligga ner är så trist.
Jag lovade Patricia att ge Sam en hälsning-
- men jag vet inte om jag någonsin kommer att se Sam igen.
Trots allt jag lärt mig av Mon-El-
- så överträffar Reign mig i alla hänseenden.
J'onn, hur ska jag bekämpa henne?
Ditt hemliga vapen brukar vara ditt hjärta.
Men jag såg inte att spår av mänsklighet i Reign.
Vita marsianer är lika själlösa som Reign.
Lyckades du någonsin nå fram till dem?
Frånsett M'gann, nej. Jag använde mina färdigheter som krigare.
Men det fanns en bland oss som trodde sig kunna resonera med dem.
Vilket han också gjorde. Han fick dem att skona honom.
Far.
Ursula. Du borde inte ha kommit.
När jag sa till Kem-L att jag inte stod bakom hans ställningstagande-
- förväntade jag mig inte övertalningsförsök.
- Far, detta är Kara, min vän. - Ja, naturligtvis.
Vi kom för att vi behöver din hjälp.
Jag kan inte hjälpa någon. Var snälla och låt mig vara.
- Far, jag behöver bara... - Nej, sa jag, J'onn!
Pappa, jag vet att du inte kan använda ditt medvetande som förr-
- men dina minnen är intakta.
Inga minnen har gått förlorade sedan du gjorde Ta'ar Ka'riq.
Du behöver bara hjälp att komma åt dem.
Jag kan inte hjälpa er. Jag har fått nog av misslyckanden.
J'onn berättade att när de gröna slogs mot de vita-
- så uppmanade du de ansvariga att mötas för samtal, stämmer det?
Alla andra såg bara deras aggression, men ni såg -
- något att resonera med. Vad såg ni?
Jag minns inte.
- Far! - Försök inte med mig!
Se på mig i denna form, far!
Som du gjorde när du såg Ursula. Då kom du ihåg vad ni pratat om.
Se på mig och säg mig hur du kan övertala mig!
Övertala dig?
Du är lika envis som Phobos.
Jag kan inte intala dig något som du inte redan tror på.
De vita lät er leva. Varför?
Jag visste att de heliga rullarna var viktiga för dem.
Och jag besatt all kunskap och alla hemligheter i dessa rullar.
Och om de dödade er så visste de att den kunskapen skulle få förlorad.
Du övergav din övertygelse och vädjade till deras tro.
Och Reign har varit tydlig med vad hon tror på.
Far, du kan ha räddat oss i dag!
- Har jag? - Ja.
Vi närmar oss tidsrevan.
Mon-El. Du behöver återvända.
Va? Nej, trots Brainys odds så hittar de säkert ett sätt.
Jag följer med dig till framtiden. Vi behövs där.
Du säger det eftersom du tror att du bör göra det för min skull.
Den här tiden behöver dig, Mon-El. Du behöver hjälpa dem.
Och du behöver återvända för att förstå vad som tynger dig.
Jag riskerade våra liv och vårt äktenskap för att stoppa Pestilence.
Och det var värt det.
Jag hoppades att du skulle lämna dina känslor för Kara bakom dig...
- Jag svär att jag aldrig har... - Du har inte gjort något fel.
Du försökte bortse från dina känslor. Du agerade med värdighet.
Jag skulle aldrig göra något för att dra vanära över dig.
Jag vet.
Men jag behöver en man, en partner-
- som väljer mig med hela sitt hjärta.
Återvänd. Hjälp henne bekämpa Reign.
Och om du stannar där, så är det ditt öde.
Om du återvänder så vet jag att dina tvivel har skingrats.
Supergirl, jag har något till dig. Det förvaras i en blyinfattad väska.
- Är det kryptonit? - För att hjälp dig mot Reign.
Du var inte lite fräck som ljög mig rakt i ansiktet...
Jag ljög inte. Den här är min.
Jag kom på hur man framställer det, och gjorde det för Reign.
Du ger formeln till Alex.
Ta all kryptonit från ditt labb och ge dem till DEO-
- och tillverka det aldrig mer!
Jag visste att du skulle reagera så här.
Men James övertygade mig att vi står på samma sida.
- Han trodde du skulle bli tacksam. - Skulle jag bli tacksam?
För att du lärt dig framställa det enda ämnet som kan döda mig?
Tusentals saker kan döda mig. Och alla andra på planeten.
Eld. Men vi förbjuder inte lägereldar och stearinljus.
Bilar dödar folk dagligen. Ändå kör vi dagligen till jobbet.
Det finns en sak som dödar kryptonier-
- och du tolererar inte dess existens.
Du lider av ett gudskomplex.
Vet du hur det är att gå in i ett rum-
- och plötsligt känna att huden verkas slitas från skelettet?
Eller att naglar skär i blodet? Så känns kryptonit.
Det låter som det du behöver för att besegra Reign.
Jag måste vara den enda på planeten med tillgång till kryptonit.
Även om jag litade på dig, även om vi stod på samma sida-
- så är ämnet så farligt för mig att jag inte kan riskera kontakt med det.
Tillit är svårt för mig också.
Men vi verkar behöva varandra så vi får helt enkelt lösa det.
Hej, du har kommit till Sam och Ruby.
Vi kan inte svara, så lämna ett meddelande.
Mamma, snälla, svara. Jag behöver dig. Var är du?
Jag vill bara prata med dig. Svara eller kom och hämta mig.
Jag behöver få träffa dig. Snälla, svara.
Okej, nu fungerar projektorn. Är du redo?
- Är allt som det ska? - Ja.
Ruby...
- Vad är det där? - Det är Reign. Göm dig i källaren.
Reign är på Lex gods.
- Hon vet att Ruby är där. - Med Alex.
Du kan inte åka. Du är ännu skadad.
Jag kan använda Lena kryptonit. Det finns ingen annan.
Jo, det gör det.
Mon-El.
- Framtiden... - Framtiden klarar sig.
Brainy och Imra är på väg.
- Varför har du...? - För att hjälpa er mot Reign.
Jag vill att du gömmer dig där. Och blunda!
- Reign! - Supergirl!
Jag kommer inte åt att skjuta!
Jag ska hjälpa dig, Supergirl.
Mamma...
- Mamma... - Nej!
Ruby, kom. Gå härifrån.
Ner på knä!
Nej, du får inte göra det!
- Tänker du stoppa mig? - Det behöver jag inte göra.
Du har en oskriven lag, ett syfte.
Du slåss mot ondska och fördelar rättvisa.
Du är här för att skapa en bättre värld, utan synd.
Men den här flickan har inte syndat. Du får inte döda henne.
Det kommer du inte att göra.
Det är ingen fara.
Jag är skyldig dig en ursäkt.
Utan din kryptonit hade vi inte kunnat stoppa henne.
Men när det handlar om kryptonit...
För mig är det mer än alla faror du pratade om.
- Det är personligt. - För mig också.
Ett sätt att hjälpa en vän.
- Jag litar på dig, Lena. - Bra.
Ni får ursäkta mig, jag behöver hitta ett botemedel.
Varför kom du tillbaka?
Brainy placerade tydligen en babyvakt i Winns jord.
- Det är... upprörande. - Och han gjorde en del beräkningar -
- och matematisk stärktes era chanser mot den nya Reign-
- betydligt om en legionär återvände för att bistå i kampen.
Som alltid är jag tacksam för Brainys beräkningar.
Men ni behövde mig inte ens.
Att besegra Reign genom att använda hennes oskrivna lagar mot henne...
Jag måste tacka M'yrnn för det. Vi hade inte gripit henne utan dig.
Förhoppningsvis kan vi hålla kvar henne till dess hon är Sam igen.
Jag ger mig inte av förrän uppdraget är slutfört.
- Och vi bör träna. - Okej.
Men senare, okej? Jag vill prata med Ruby.
Jag lovade hennes mormor att framföra en hälsning.
I dag upptäckte jag en fantastisk sak.
Visste du att om man mal kaffebönor med kakaobönor-
- så får man en utsökt blandning?
Den får mina smaklökar att le.
- Det kallas mocka, far. - Mocka.
Vem hade anat det? Kakaokaffe.
Kakaokaffe. Det låter bra!
Det är så skönt att se dig på benen!
Och du ska veta att vi kunde gripa Reign-
- tack vare ditt råd om de vita marsianerna.
Jag minns inte vad du pratar om.
Du behöver bara veta att du hjälpte oss.
J'onn, visste du att om man mal-
- kaffebönor med kakaobönor så får man en utsökt blandning?
Nej, det visste jag inte. Jag vill gärna smaka det.
Tack.
Det var hon. Jag såg henne.
Det ser så ut, jag vet.
Men jag kan lova dig att det inte är din mamma.
Varför skulle jag tro på dig? Du sa att hon mådde bra.
Du har rätt. Jag sa inte sanningen.
Jag undanhöll den för att skydda dig.
Jag förstår nu att jag gjorde fel.
Jag ger dig mitt ord -
- att jag ska göra allt i min makt för att se till att du är säker.
Och från och med nu ska jag alltid vara ärlig mot dig.
Okej?
- Håller du dörren? - Japp!
- Lena. - Kara!
Jag har inte sett dig på flera veckor!
- Förlåt att jag inte hört av mig. - Du behöver inte be om ursäkt.
- Vad gör du här? - Jag ska hälsa på Ruby.
Jag visste inte vad jag skulle ta med, så jag köpte glass.
- Hörde du vad som hände? - Ja, det gjorde jag.
- Så hemskt för henne. - Minst sagt.
Alex berättade att du hjälper Supergirl.
Hon är säkert tacksam.
Jag jobbar bara med henne för att rädda Sam.
- Jag har inget annat val. - Vad menar du?
Man ska undvika sina idoler. Det leder bara till besvikelse.
Supergirl är inte så rättfärdig som hon ger sken av att vara.
Hon bad James bryta sig in på L-Corp och gå igenom mitt valv.
Hon hade säkert sina skäl.
- Men James gjorde det inte. - Inte?
Nej, vi har varit tillsammans i flera månader nu.
Han litar på mig, och jag litar på honom.
Supergirl gick bakom min rygg och använde min relation mot mig.
Hon gick för långt. Jag kan aldrig lita på henne.
Jag visste inte vilken smak Ruby gillar, så jag köpte alla.
- Du är väl sugen? - Du känner mig.
- Tanya, stanna! - Vi vill hjälpa dig!
I Covilles namn, lämna tillbaka journalen!
Tanya!