Hänt tidigare:
Jag vet inte vilka ni är. - Lämna mig inte så här.
Resten av gästerna organiserar en lynchning.
- Vi kommer att dö. - Känner jag Janet?
Gör du det här för Megan eller är du fortfarande kär i din ex-fru?
Joe! Vägen ut är vägen igenom.
- Jag skickar dig till staden. - Det var konstigt...
Vad är det här för ställe? Mitt i ingenmansland?
I Sydamerika?
Shanghai Palace?
Är det möjligt?
Hallå?!
Är det nån här?
- Janet. - Kommer du ihåg mig?
Allt annat då?
Ja, tyvärr.
Vi behöver inte prata om det.
Nån gång måste vi det. Du är i fara, Janet.
- Jag börjar att vänja mig. - Jag har försatt er i fara.
Jag vet inte riktigt men de kommer att vidta åtgärder - allvarliga sådana.
- Vänta. - Vi måste varna de andra.
- Hur går det, Joe? - Ni måste lyssna på mig.
Inte alls. Du ska lyssna på oss.
- Ni är i fara. - Det här börjar att bli tråkigt.
- Lyssna på honom bara. - God morgon mina damer och herrar.
- Hur trivs ni? - Vem är du?
Liam Ulrich, den nya hotelldirektören.
Ledningen sa åt mig att säkra trappan till taket.
Ansvar och sånt...
Trevligt att se dig igen, Joseph. Det var länge sen sist.
- Känner du honom? - Ja.
- Men jag trodde att han var död. - Varför då?
För att jag dödade honom.
Svensk text: SSG - SweSUB Group FRiEND och Incubator
www.SweSUB.nu - För bättre texter
Jag har tyvärr dåliga nyheter. På grund av det som hänt...
Ledningen tycker det är nödvändigt att göra några...
- ...förändringar här i staden. - Vad menar du med det?
- Jag får inte säga det. - Ska ni spola rent staden, Liam?
- Det låter inget vidare. - Se vad du har ställt till med, Joseph?
Nu är din vän skräckslagen. - Ni behöver inte oroa er.
PÃ¥ grund av det nÃ¶dvÃ¤ndiga underhÃ¥llet Ã¤r ni begrÃ¤nsade till den hÃ¤r vÃ¥ningen.
SÃ¤kerhetsskÃ¶ldarna mÃ¥ste sÃ¤ttas upp. Det Ã¤r fÃ¶r ert eget bÃ¤sta.
Som en symbol har ledningen lagt en gåva till var och en i era rum.
Rumsservice finns dygnet runt.
Ni hittar menyn brevid sängen. Om jag kan vara till lags-
-så hoppas jag att ni kontaktar mig.
- Varför trodde du att han var död? - För att jag sköt honom tre gånger.
- Jag gav honom sista smörjelsen. - Det betyder att du var...
En präst. Jesuit, faktiskt.
- Det förklarar en hel del. - Inte varför du sköt honom...fader Joe.
Samma scenario som Janet. Jag fick en lyckokaka, som alla andra.
Det stod: "Döda din granne och du går fri".
Jag sköt min granne. Det är bara resultat som räknas här.
- Jag trodde att ni förstod det. - Det är mycket vi inte förstår.
Det är mycket vi inte förstår om dig.
Vad menade du med att de skulle spola staden?
De känner att saker och ting har gått åt skogen...så de avslutar cykeln.
Ska de bara skicka tillbaka oss? Radera våra minnen?
- Nej, de gör inte sånt. - Vad ska de göra då?
De gör slut på oss.
Jag är rädd för det.
- Vad sysslar de med? - Vad sysslar vi med?
- Angela sa att stan är programmet. - Hon var galen.
Liksäckar.
Anton...
"...som elevrepresentant."
"SEC-utredning... Anklagelser för bestickning..."
"Den huvudmisstänkte är Charles Morse."
"Hans försvinnande stämmer överens med flertalet anklagelser..."
"...av förskingring."
"Artikeln fortsätter på sidan 14."
Sidan 14? Var är sidan 14?
Du kommer inte att tro på det här. De gav mig en sida av "Chronicle"!
Det här är den värsta tortyren jag har fått uthärda. Idioter!
- Vad har du där? - Det har inte du med att göra.
Är det en fotboll? Fick du en fotboll?
Tillåt mig skratta.
När jag var liten kallades jag "tjockis."
Jag såg bara på TV och åt.
När jag fyllde 13 sa min pappa att jag skulle spela fotboll.
Fattar du?
Tränaren Trump var jobbigast. Han gjorde mitt liv till ett helvete.
Allt springande, armhävningarna... Två gånger om dagen i augustivärmen.
- Jag trodde att jag skulle dö ibland. - Men det gjorde du inte.
I high school spelade jag försvarare.
Mitt sista år spelade vi om mästerskapet.
Det är 45 sekunder kvar... Tredje ner på sju.
Kvartsbacken vill ha en omvändning.
Allting ser bra ut... Tills mottagaren fumlar till det.
Bollen studsar in i mina händer.
Alla drar i mig, men jag klarar mig till målområdet. Där hör jag en smäll.
Mitt knä var trasigt. Jag brydde mig inte. Jag kände det inte.
I omklädningsrummet belönades jag med matchbollen.
Billy "Tjockis" Blackham fick matchbollen.
Jag trodde att jag hade tappat bort den. Men här är den...
- Tillsammans med Trumps dödsruna. - Det var en fin berättelse.
Det var...väldigt länge sen.
Du kanske inte är en nolla trots allt.
Miss Winston.
Jag tänkte att du ville ha tillbaka din Bibel.
- För att påminna mig om vem jag var? - För att påminna dig om vem du är.
- Du måste vara förvånad över att se mig. - Jag är glad att se dig.
- Jag är glad att du är vid liv. - Jaså? Det förvånar mig.
- Ska du hålla mig i schack? - Allt handlar inte om dig.
- Jag är här på grund av Janet Cooper. - Janet?
Direktören är intresserad av henne. Du är visst inte hennes favorit längre.
- Jag bad aldrig om det här. - Ändå sitter du här.
Mitt uppdrag är att se till att Janet går igenom processen.
- Du får inte lägga dig i. - Det får vi väl se...
Gör du det så tvekar jag inte att döda dig direkt, Joe.
- Jag är inte den mannen jag en gång var. - Inte jag heller, Liam...
- Är du en präst? - Inte längre.
- Jag förstår mig inte på dig. - Jag har det inte heller lätt.
- Hur kom du hit då? - På samma sätt som er.
Jag skulle precis hålla nattvard.
Men jag började att tvivla långt innan. Jag kunde inte leva upp till löftena.
Jag var redo att ge mig av.
- Menar du celibat med löftena? - Celibat - det är lustigt.
Jag trodde att det skulle vara jobbigast. Nej. Lydnad.
Det kan jag relatera till. Lever du i celibat?
Ja.
- Jag menar... Inget sex någonsin? - Inte på väldigt länge.
Jag vet inte ens hur jag ska tänka...
- Ledsen att störa. Rumsservice. - Jag har inte beställt nåt.
Jag tog mig friheten, Joseph.
Kommer du ihåg hur mycket du älskade maten från San Nicasio...
Carnitas... Precis som den söta lilla flickan brukade göra.
Vad hette hon nu igen? Gabriella, va?
Ursäkta mig. Herregud, Joe. Måste du ljuga om allt?
- Din jävel. - Jag försöker bara att hjälpa till.
- Vad gör de nu? - Det är inte bra.
- De är överallt. - Jag vet.
- Vilken ironi det här är. - Vadå?
- Jag växte upp i en sån här småstad. - Det trodde jag aldrig.
Det var för att jag gjorde allt för att befria mig från det.
Och nu verkar det som att jag kommer att dö i en stad som jag föddes i.
Jag tänker inte låta dig dö här. Jag har hamnat i problem i hela mitt liv.
Men på nåt sätt så lyckades jag ta mig ur det.
Se på mig. Vi kommer att ta oss ur det här - levande.
- God afton, mr Blackham. - Hejsan.
T-benstek och bakad potatis. Jag hoppas att den inte är för lättstekt.
Tack för fotbollen och tränarens dödsruna. Det var riktigt schysst.
Han verkade vara en inspiration för många.
För mig var han det i alla fall.
Smaklig måltid, sir.
Det här är ingen sista måltid, va?
Inte alls. Ledningen ser stor potential i dig mr Blackham.
- Precis som tränare Trump gjorde. - Om du säger det så. Men...
...jag menar...
Herregud. Det här är den bästa steken jag ätit.
Det ska jag hälsa kocken. Han kommer att bli belåten.
En sak till. Charlie Morse? Han fick inte hela tidningen.
- Det visste jag inte. - Om du kan-
-se till att han får den så skulle han bli glad.
- Tack för att jag fick veta det. - Inga problem.
Kom in.
- Med hälsningar från ledningen. - Det är en vacker scarf, Moira.
- Tycker du om den? - Ja.
Det är intressant att de visste att en scarf skulle betyda så mycket för mig.
- Jag fick också nåt. - Vadå?
Min mor brukade "uppfostra" mig med det nästan varje dag.
"Det är för ditt eget bästa," sa hon.
"Jag ska slå Djävulen ur dig," sa hon.
Sist hon tog fram det var jag 14 år gammal.
Jag tog det ur hennes händer och började att slå henne...
Mer gånger än jag kan räkna. Jag sprang iväg med det.
Jag kastade det i floden. Jag återvände aldrig hem igen.
Jag vill att ni ska veta att ni aldrig kan muta mig.
Ledningen trodde att du ville veta hur bra Anton mår.
- För att han inte är här? - Tvärtom.
Det går bra för Anton för att han är din son.
Du vet att det är sant... Teresa.
- Vad kallade du mig? - Teresa Randolph - ditt namn.
Oroa dig inte, miss Randolph. Din hemlighet är säker hos mig.
De andra behöver inte veta att Erika var din cellkamrat.
- Sluta, om du har livet kärt. - Tänk på det.
För några veckor sen skulle du får en dödlig injektion.
Du var död. Och nu är du vid liv.
- Men inte fri. - Men vid liv.
Ett liv tar slut, ett annat börjar.
Mr Blackham sa att du inte hade fått hela tidningen.
Ja, det stämmer.
- Var det Blackham som sa det? - Ja. Han ville att du skulle få resten.
Nåja. Det är den här artikeln... som anklagar mig för förskingring.
Det är nog nåt missförstånd.
De har haft ögonen på mig väldigt länge.
För att Charlottes far startade företaget?
Jag gifte mig med henne för att jag älskar henne.
Och jag jobbade häcken av mig för honom.
Helger, helgdagar. Jag fyrdubblade hans affärer.
Vi hade marknader som han inte ens kunde drömma om.
- Var är tacksamheten? - Precis.
Ursäkta mig.
Ja, ja...
"En källa på SEC angav förra veckan..."
"Bekräftade igår kväll..."
"Efter en grundlig granskning, kunde inte utredarna..."
"...koppla samman Charles Morse till nån typ av förskingring."
Jag är oskyldig.
Utredarna sökte igenom varje anteckningsblock, e-mail.
- Varje överföring de kunde hitta. - "Kunde hitta"?
Krypteringmjukvara blir mer och mer komplex för var dag som går.
Du ska veta vad en säkerhetskonsult kan installera på 6,3 timmar.
Tack.
- Hör av dig om du vill nåt. - Ja, det ska jag.
- Kan du tacka mr Blackham? - Självklart. God natt.
Vad gör du här inne?
Ledningen kallar det "förbättringar". Speciell service...
- ...till våra speciella gäster. - Varför då?
- Gillar du det inte? - Nej.
Faktiskt så...
Snälla, sluta!
Som du ser så har ledningen haft ögonen på dig väldigt länge.
De har alltid trott på dig...
...till och med när du betvivlade på dig själv.
- Önskas nåt annat? - Nej. Jag...nej.
Så bra, miss.
Vi kan fortskrida. Alla deltagare har blivit sövda-
-och enheten är redo. - Utmärkt.
Jag vill göra det klart. Allting måste skötas snabbt och snyggt.
Självklart. Allt är klart imorgon.
Jag önskar att det fanns ett annat sätt. Jag hatar när såna här beslut måste tas.
Jag förstår, madam direktör. Det går snabbt...och smärtfritt.
Ordna det då.
- Nej, Mark. - Ledsen, Kat, jag måste.
- Herregud. - Ja.
En man, runt 40.
Det här är en kvinna närmare 30.
Nej, det är inte Janet.
Om du bara hade nån idé om planerna för dig, Janet Cooper.
Om bara...
En kvinna till. Hon är runt 40.
Titta på det här, Mark.
- Den högra handen. - Var är hennes högra tumme?
Avskuren.
Han tumme saknas också.
Herregud.
Nej! Släpp honom!
- Hur kom du hit? - Jag följde de svarta jeeparna.
- Hur kom du till San Nicasio? - Följde er. Vi är här av samma orsak.
Att ta reda på sanningen. Victoria är inte här.
- Inte Janet heller. - De där döda kropparna utan tummar-
-är en skräckshow. - Ja, angående tummarna...
- Varför samlar de tummar? - Det gör de inte. Jag gör det.
- Har du skurit av deras tummar? - Ja.
Hur ska kropparna annars identifieras av myndigheter hundratals mil härifrån?
Tack. Jag försöker.
- Kom in. - Du, Charlie?
- Hej, Bill. - Har du tittat ut?
Ja. Det är en vacker morgon.
Jag vet. Jag har faktiskt joggat. Jag tänkte bli av med lite av det här.
- Komma i form lite. Låter knäppt, va? - Nej, inte alls.
- Jag kanske gör dig sällskap imorgon. - Säkert? Med det där benet?
Det är det som är konstigt. Jag kände mig tio gånger bättre när jag vaknade.
- Jag vet inte varför. - Vet du vad? Samma här.
- Fundera på det. - Följer du med på frukost?
Gärna. Jättegärna.
Var är hon?
- Jag antar att du menar Janet? - Liam...
Var är hon? Vad har ni gjort med henne?
Du upphör aldrig att roa mig. Spelar alltid den rättmätiga hjälten.
Som alltid misslyckas. Precis som med Gabriella.
Jag har inte tid med ditt skit. Var är Janet.
Jag tror att hon gick ner till frukosten...
...tillsammans med de andra.
- Jag tror att jag tar en av de här. - Tar du hela hummern?
Kan vi prata?
Jag tror inte vi har nåt att prata om längre.
- Det var inte meningen att slå dig. - Jaså? Det verkade så.
- Det var en olycka. - Nej, den riktiga olyckan-
-var att välja Joe istället för oss. - Ja.
Jag börjar inse vilket misstag det var. Får jag sätta mig ner?
Ja. Jag antar att det är okej.
- Mår du bra? - Ja, Joe.
Jag är mitt i ett samtal med Erika.
- Jag vill bara vara säker. - Hon vill inte prata med dig.
- Vad har Ulrich sagt till dig? - Han har inte sagt nåt.
Det är vad du inte har berättat för mig. Jag kan fylla en tjock bok med det.
- Jag försökte berätta... - Sluta, okej?
- Jag vill lita på dig, men du är som du är. - Vad? Vad är jag?
- Du är en av dem. De har dig för evigt. - De har oss alla...
Prata för dig själv, Joe! Erika och jag vill äta frukosten ifred.
Dörren!
Den här scarfen tillhörde min mor.
Hon hade den till kyrkan varje söndag. Alla ville tala om hur vacker hon var.
Hon var vacker.
Pappa var pastor i kyrkan och han sa jämt att hon var den vackraste kvinnan i Ohio.
Och han såg så stolt ut varje gång han sa det. Sånt där var viktigt för honom.
Jag ville alltid att han skulle känna så för mig.
Så...
När han började komma till mitt rum på nätterna...
...var jag först tacksam för uppmärksamheten.
En natt...
...såg jag min mor titta från dörröppningen.
Hon gjorde ingenting.
Hon bara stod där.
Jag ströp båda två när de sov.
Det gjorde jag.
Jag använde den här scarfen.
Just den här scarfen.
Nu dyker den upp på mitt rum.
Och din mors bälte.
Varför?
- Vad försöker de säga oss? - Vi behöver inte fly undan längre.
Från vårt förflutna... Från oss själva...
Från vad som kommer.
Kanske det.
- Sakta ner. Min bil står därframme. - De är oss i hälarna!
Ta de här till de rätta myndigheterna.
Stilla! Stanna!
Upp med händerna!
Hej, grabbar. Vad är problemet?
- Ursäkta mig, Janet. - Ja, mr Ulrich.
Du har ett telefonsamtal.
- Är det ett skämt? - Inte alls.
Du får gärna använda den här telefonen. Eller vill du ta det på rummet?
- Det går bra här. - Jag är på kontoret om du behöver hjälp.
- Hallå? - Janet?
- Mor? - Herregud, du lever!
- Var är du? - Jag vet inte. Jag blev kidnappad.
- Ska jag ringa polisen? FBI? - Ja, ring båda.
- Är Megan där? Mår hon bra? - Ja, hon mår bra. Hon är säker.
Men du då? Har de skadat dig, älskling?
- Nej. Jag mår bra. - Min kära älskling lever!
- Jag är så glad. - Är du?
Jag har saknat dig så mycket. Även innan du försvann saknade jag dig.
Jag har gjort hemska saker. Saker som du inte förtjänade.
Jag är så ledsen.
Jag trodde att jag hade förlorat dig för evigt. Jag älskar dig så mycket.
- Mamma? - Janet?
Jag älskar dig också.
Var ditt samtal till belåtenhet?
Det blev lite väl bra. Det var nog inte ens min mor.
Jag försäkrar dig om att det var fullkomligt äkta.
Så efter alla de här åren erkänner hon sina fel och säger att hon älskar mig?
- Varför skulle hon göra det? - Kanske för att du är annorlunda nu.
För henne.
- Så du lyssnade på vårt samtal. - Jag är instruerad av ledningen-
-att övervaka all gästkommunikation. Men jag måste säga...
- Jag var ganska rörd. - Rörd?
Tjejen i garderoben som väntar på att räddas-
-verkar slutligen tillfreds. Varför tror du det är så?
- Jag vet inte. - Förlåt för att jag säger det här...
...men det tror jag att du gör.
Om det finns nåt annat jag kan göra för dig så tveka inte att fråga.
Jag står alltid till förfrågan, Janet.
Alltid...
Prata med mig, Liam.
Allt verkar gå enligt protokollet.
- Gör det? - Ja, det tror jag. Ja, definitivt.
Du har fallit för henne.
- Nej. - Jag har gjort det här en lång tid.
Jag försäkrar dig att jag är lika objektiv i fallet Janet Cooper-
-som jag är med de andra gästerna. - Och Joe Tucker?
Det finns inget jag behöver göra där. Joseph är väldigt självdestruktiv.
- Ganska ledsamt, faktiskt. - Får jag påminna dig-
-om att han är lika viktig som alla de andra deltagarna.
Ärligt, så är jag trött på att be dig lämna dina personliga känslor utanför.
Mitt enda intresse är att se den här cykeln avklarad med en positiv utgång...
-...för alla deltagare. - Då får du ta hand om det, Liam.
Svensk text: SSG - SweSUB Group FRiEND och Incubator