Jag kan vara på väg att upptäcka Destinys verkliga uppdrag.
Du har haft kontroll över skeppet hela tiden! Varför berättade du inte?
Lucianalliansen planerar att angripa jorden.
- Jag kvävde Riley med mina händer. - Du är en bra ledare.
Vårt enda uppdrag är att få hem alla.
Det handlade aldrig om att komma hem, utan att få oss dit vi är på väg.
Jag har försökt lista ut vilken väg du tog tillbaka till Destiny.
Det verkar som om du var där, och sedan var du här.
- Skytteln är som fabriksny. - Vi kan inte skjuta ner alla.
Jag ordnar en genomgång av skadorna. Den kommer inte att vara bra.
- Jag ska ju vara normal igen. - Du fick behålla kunskapen du fick.
- Jag kan fortfarande vara till nytta? - Alla på skeppet är till nytta.
Alla hör hemma här.
- Berätta. Hur illa är det? - Det är inte bara en sak, utan allt.
- Skeppet klarade inte en sådan strid. - Livsuppehållande är nästan nere.
- Ni kan reparera det, eller hur? - Vi har inga reservdelar.
Jag pratar om trasiga, utbrända saker. Jag vet inte ens vad de gör.
Om livsuppehållande var enda problemet, kanske vi kunde komma på något.
Massor av system är på väg att lägga av. Vapen, sköldar...
- De är igång. - Och de kritiska nivåerna?
Vi är nere på sista versen. Det finns inget överflöd.
- "Inget överflöd..." - Det var inte roligt första gångerna!
Vi vet problemen. Vilka är lösningarna?
Vi gör så gott vi kan och fortsätter med uppdraget.
- Det är inte vad de försöker säga. - Du pratar som om vi har ett val här.
Ginn och jag har faktiskt räknat ut-
-hur man ringer upp jorden medan Destiny laddar i en stjärna.
- Utan att spränga skeppet, menar du? - Nej.
Hur lysande Elis lösning än är, så tar den inte med-
-de tusen saker som kan gå fel när man öppnar ett maskhål i en stjärna.
- Jag kan visa dig simuleringen. - Den kan orsaka samma överbelastning-
-som hände på Ikaros. - Vem bryr sig om vi inte är här?
Jag, tillsammans med andra som vill vara kvar ombord.
- Ingen vid sina sinnen skulle stanna. - Du förstod hur viktigt uppdraget var.
- Så, vad har förändrats? - Jag var med på detta, det vet du-
-men om skeppet inte kan flyga, så finns det inget uppdrag.
Som tur är för folk här, så är beslutet inte ditt.
Det är inte ditt beslut heller... Vi kan ta oss igenom detta! De har gett upp!
Mitt första ansvar är säkerheten för dessa människor.
Jag är ledsen.
Ja, visst.
SÃ¤song 2 Episod 12 - Twin Destinies -
SSG - SweSUB Group Â© taureane www.SweSUB.nu
- Gå åt sidan, sergeant. - Jag kan inte. Överstens order.
- Sedan när? - Just nu.
- Sa han varför? - Jag frågade inte.
Vilka fler ställen är jag avstängd från. Så jag slipper slösa tid.
Överallt där du kan trycka på knappar.
Och jag har folk där alla knappar är.
Destinys kurs tar oss mot en stjärna om cirka 18 timmar.
- Vi antas ladda där. Vi bör vara redo. - Vi har varit redo länge.
Jag är redo, och jag kom just hit. Jag kan bara gissa hur det är för er.
- Vi har väntat på dig. - Ni tycks veta vad jag ska göra.
Jag såg till att du inte låste oss ute från uppringningsprogrammet.
Den tanken slog mig aldrig.
Jag ser att de äldste har samlats.
Eli använder stenarna för att testa beräkningarna med de bästa på jorden.
De kommer att säga att det är lysande men kanske inte funkar i en stjärna.
- Eli sa att han tagit hänsyn till det. - Eli är ingen astrofysiker.
Inuti en stjärna finns det magnetiska fält, enorma tryck, solstormar-
-förhållanden som gör händelser matematiskt oförutsägbara.
Kommer Elis anslutning till jorden att fungera? Kanske-
-men vad som händer när maskhålet har skapats, är det ingen som vet.
- Det kan göra ett hål i rumtiden. - Han är rubbad, ni vet det.
Vad vill du att vi ska göra?
Låt mig prata med besättningen. Några förstår hur viktigt det är-
-att stanna kvar på skeppet... - Ingen kommer att samtycka!
Du säger att du har inget val än att lämna. Jag har inget val än att stanna.
Vi informerar alla när vi kommer ut ur FTL. Du kan prata med dem då.
Det skulle ha större vikt om du stod bredvid mig.
Det kan jag.
Tack.
- Menar du allvar? - Jag tror att han gör det.
Vi har kört simuleringar. Det funkar.
- Kom spelaren på kraftflödealgoritmen? - Eli, ja.
När vi försökte lösa detta på jorden, var det många smarta människor på plats.
Berätta inte för honom, men han är den smartaste jag någonsin träffat...
- Är du okej? - Jag mår bra. Jag är tillbaka.
Matematiken fungerar, så vi kör.
Vem var den smartaste personen du pratade om?
Einstein?
- Einstein. - Ja, han var ganska smart.
- Berätta inte för honom att du sa det? - Vi går och berättar för översten.
- T.J., kan du ge oss en minut? - Ja.
- Kan du hålla det här skeppet flygande? - Ja, med hjälp.
Hur många personer behöver du för att göra det?
- Så många som möjligt, förstås. - Jag behöver en siffra.
- Ett dussin. - Plus du och jag?
- Nej, inklusive oss. - Så tio.
Ja, jag har skrivit ner vad jag tänker säga. Om du vill tillägga något...
Everett, är Rush i portrummet med dig? Jag behöver er båda på bryggan.
Vi ska precis prata med besättningen. Kan det vänta?
- Nej. Kom upp hit. Lita på mig. - Vi har tid.
Ja. Den tid de måste bestämma sig.
- Håll alla här. Vi är strax tillbaka. - Visst.
- Vad är det? - Den var i omloppsbana runt stjärnan.
Destiny tog upp den när den vände mot oss, och sedan fick vi radiosändningen.
- Från vem? - Dig.
- Jag förstår inte. - Inte vi heller.
- Vänta på det... - Vänta på vad?
Jag upprepar, det här är Nicholas Rush som anropar Destiny.
Jag är ombord på skytteln på väg mot er. Svara.
- Vilken intressant vändning? - Vad är det här?
- Jag vet inte. Säg det? - Ingen inspelning, om du tror det.
Det är en subspacesändning, och utöver att det låter som Rush-
-så är det vår skyttel som är på väg att genskjuta oss.
Trots det här, så är skytteln fortfarande dockad med Destiny.
Det är Rush. Jag behöver hjälp med dockningen. Jag vet att ni hör mig.
- Har vi svarat än? - Nej, inte än.
Det är bäst att inte låta mig vänta.
Hej, det här är också Nicholas Rush. Hur kan vi hjälpa till?
Säg till dem att inte ringa jorden. Om de genomför det, dör alla.
- Young här. Rush sitter bredvid mig. - Ja, vi har precis talat.
Den enda förklaringen är att jag har kommit tillbaka i tiden.
Jag var inte säker förrän jag såg er hoppa ur FTL-
-vilket hände för cirka 12 timmar sedan i min tidslinje.
Och vi ska bara tro på dig?
Strax efter att vi hoppade ur FTL frågade du mig, överste, om en siffra.
Jag sa tio plus två.
- Tolv? - Bra uträknat. Du missar poängen.
- Är det sant? Pratade ni just om det? - Ja, det gjorde vi.
Det är konstigt. Jag var entusiastisk över det här uppdraget.
- Ja, det var vi alla. - Nu vill jag bara se mitt barn.
Och jag trodde det svåraste skulle bli att presentera dig för min mamma.
Det gör mig mer nervös än att gå igenom porten.
Vi kommer väl fortfarande att umgås när vi kommer tillbaka?
- Självklart. - Vi kommer att träffas varje år.
- Jag tänkte mer på fredagar. - Om du är stationerade på jorden, ja.
- Jag är garanterat på jorden. - Men du går med Stargate-kommandot.
- Som om de kommer att be mig. - De kommer att fråga dig, Eli.
Du kommer att vara med de andra SGC-genierna som-
-dr Jackson och överste Carter, och... - Vad hette han som stirrade på dina..?
- Usch, McKay! - De frågar dig när vi kommer tillbaka.
- Löjtnant Scott, kom in. - Ja, sir, är det något problem?
Ja. Gå med Greer till skyttel 2.
Öppna den.
Lyssna inte på honom! Han kommer att försöka döda er alla!
- Vad i helvete? - T.J., det här är Young.
- Ja, sir, alla är här. - De måste vänta.
Vi behöver dig på sjukavdelningen.
- Hur blev du bränd? - Av en överbelastning.
Jag kunde inte stoppa det. En massa explosioner över hela fartyget.
Luften blev giftig så jag övergav det.
Var det då du reste tillbaka 12 timmar i tiden?
Nej, det måste ha hänt i stjärnan.
Skeppet måste ha passerat nära en soleruption-
-exakt när vi låste nionde sparren.
En tidshändelse, som vi har sett orsaka tidsresor genom maskhål.
Det påverkade hela skeppet.
En av dessa oförutsägbara saker som jag varnade er om.
- Vad ler du åt? - Du borde veta.
Är det fascinerande? Du skulle inte tycka det-
-om du var med om samma saker som jag. - Jag behöver ju inte det.
Vi kan fortfarande göra det här om vi lär oss av dina misstag.
- Det enda misstaget var att försöka! - Nej, hon har rätt.
- Bara för att det gick fel första... - Vänta, är det inte samma tid igen?
Inte helt. Vi skulle sluta med två som stannar kvar nästa gång.
- Tillräckligt länge, en hel besättning. - Vi har en timme kvar innan vi kör.
Berätta vad som hände.
Ni vet vad som hände fram till radiosignalen.
- Jag behöver en siffra. - Ett dussin.
Plus du och jag?
- Nej, inklusive oss. - Så tio.
Ja, jag har skrivit ner vad jag tänker säga. Om du vill tillägga något...
Så, jag talar när du är klar, men om vi inte får tio frivilliga...
- Det kommer vi. - Okej.
Du höll ditt ord, överste. Du stod bredvid mig.
Kan jag få er uppmärksamhet, tack?
Dr Rush skulle vilja säga några ord.
Mina vänner...
Ja, det kanske är... en överdrift...
...men vi är åtminstone skeppskamrater-
-som hittills har delat stora motgångar.
Jag vet att många av er, förmodligen de flesta av er-
-också delar förhoppningen att komma hem.
Faktum är att förhållandet inuti en stjärna-
-inte bådar gott för ett hållbart maskhål-
-och jag är skyldig att säga er det. - Sluta att skrämma upp folk.
De Uråldriga ägnade inte en hel generations insatser-
-på att bygga skeppet för skojs skull.
Destiny namngavs inte heller på grund av ett infall.
För över en miljon år sedan upptäckte de Uråldriga en komplex struktur-
-begravd djupt i bakgrundsstrålningen-
-ett fingeravtryck av en intelligens som fanns i början av själva tiden.
Destiny sändes ut för att leta reda på den intelligensen.
Vem vet hur nära vi är att hitta den? Hur nära vi är att få veta-
-vad de Uråldriga menar med "Ödet för alla ting."
Jag vet inte när det blir, eller i vilka stjärnor det kommer att hända...
...eller hur det kommer att förändra vår syn på universum.
Jag vet bara att Destiny har kommit så här långt-
-och om vi överger henne nu...
Kan vi inte komma tillbaka.
All kunskap kommer att gå förlorad för alltid.
Jag tror att den här resan är anledningen till att jag är här-
-men jag kan inte göra den ensam.
Jag ber er att följa med mig.
Jag tror att de av er som vill komma hem-
-förtjänar den chansen, men jag gick med i Stargate av en anledning-
-så jag är också villig att stanna kvar ombord.
Vi söker tio frivilliga-
-så därför ber jag er som vill vara kvar här...
...att stiga fram.
Lyssna på mig! Ni har redan utfört det jävla uppdraget!
Målet var att undersöka den nionde sparrens adress, och ni har gjort det.
Det var ett uppdrag en gång. Om det var så viktigt som Rush hävdar-
-kunde de inte tro att vi skulle klara det. Det finns ingen ädel resa-
-att rädda universum eller att möta Gud, eller vad Rush har övertygat er om!
- Det finns bara dagen då skeppet dör! - David, vi vet inte det.
- Jag har lust att föra hem er med våld. - Lycka till med det.
De som fortfarande deltar i evakueringen bildar två rader.
Allt vi bär med oss blir en projektil, så vi bär kläderna på ryggen, inget mer.
Eli har varnat dem att vi kommer. Det verkar som radiosignalen inte når-
-över en nio sparreanslutning, så jag går först och varnar dem att vi kommer.
Ni följer efter i tresekunders intervaller, två i taget.
- Eli, är vi redo? - Ja, programmet är klart.
Ni kan gå.
15 minuter, folk...
...sen går vi hem!
Och 15 minuter efter det, var ni döda.
- Varför var du den enda överlevande? - Jag sa ju, det blev en överbelastning.
Det spelar ingen roll. Vi har en andra chans nu.
Vad gick fel, vad kan vi göra annorlunda?
Elis program är baserad på exakt timing i uppladdningen.
- En tid som närmar sig snabbt. - Så du ringer den nionde sparren och...
Och det fungerade. Vi anslöt.
Sparre nio är låst!
Vänta tre sekunder, följ mig!
- Nej, nej, vänta! - Stopp!
Maskhålet är instabilt. Se själv. Jag kan inte stänga av det.
En av elledningarna blåste. Vi får konfigurera kraftnivåerna för hand.
- Jag gör det. Jag är nästan klar. - Alla, vänta!
- Det är så stabilt som vi kan få. - Okej, gå, gå!
- Det börjar överbelasta! - Vi skulle ha varit på väg nu!
Vi kan inte ligga steget före detta!
Vi förlorar henne!
- Vi går igenom! Låt oss gå! - Ni hörde honom, gå! Kom igen!
Eli, du kan inte göra mer.
Eli, stick härifrån!
Jag kan inte upprätthålla en stabil an- slutning och tvista med dig samtidigt.
Nu, gå. Gå!
Jag vet inte hur länge jag stannade där. Det kändes som timmar.
Jag väntade på att slutet skulle komma, men Destiny kämpade för att överleva.
Hur kan du vara säker på att vi... att alla inte klarade det?
Jag sa inte att alla inte gjorde det.
- Jag är dr Rush. Hur många kom igenom? - Endast en, för flera timmar sedan.
Han har väntat på att byta med någon för att se varför de andra inte kom.
Anslutningen gjordes...
...men du var den enda som tog dig igenom till jorden.
Vi fick höra att vi skulle ta oss till jorden nu. Vad händer?
- En del rätt knepiga grejer. - Löjtnant Scott, kom in.
- Du avbryter väldigt nära. - Vi har bestämt att inte gå vidare.
- Du måste skämta. - Vi tror-
-att folk inte tar sig igenom levande. Skicka alla till sina hytter.
Uppfattat.
- Du tog rätt beslut. - Det var på tiden.
- Jag vill bekräfta med stenarna. - De har aldrig använts i en stjärna.
Det är inte rätt tid att börja nu. Du kan gå och prata med dig själv-
-när vi är säkra på andra sidan. Vi behöver vara på bryggan nu.
Jag kommer åtminstone att ha någon som vill föra ett vettigt samtal.
- Där är den. - Det bekräftar det hela, inte sant?
Vi ändrar kurs och accelererar. Vi är nära nog att ta en titt på henne.
Det kunde ha hänt oss också, va?
Det är mitt fel. Alla på det skeppet dog på grund av mig.
Ja, den enda anledningen att vi är i den här situationen-
-är för att ni försökte rädda mig. - Ser ni vad jag ser?
Skadorna är begränsade till manöverutrymmena.
- Vistelseutrymmena ser oskadda ut. - Och?
Jag har en idé.
Ur vägen, ur vägen! Flytta er, flytta er!
- Du sa att den faller mot stjärnan. - Det var faktiskt jag.
- Vi måste till det där skeppet. - Det kan vara värt risken-
-att rädda ammunition, mat... - Han pratar inte om det...
- Vad? - Reservdelar. Jag hade samma idé.
Jag sprang hela vägen också, så...
Vi kan inte ta skytteln. Det andra skeppet är för nära stjärnan.
- Destiny accelererar bort. - Vi kan göra ett kort FTL-hopp-
-och använda porten. - Samma port. Kan den ringa sig själv?
Varför inte. Destinys adress har ingen fast punkt i rymden.
Vi får beräkna avståndet, men ni... killar kan räkna ut den, eller hur?
Ja, Eli, jag och mig kan hjälpas åt...
- Vi sätter ihop en lista. - Ja.
- Jag vill leda teamet där borta. - Jag går också. Jag vet-
-vilka system som påverkades. - Rusch! Ska jag kalla dig det?
- Det är mitt namn. - Du har varit i helvetet och tillbaka.
- Du ska inte göra det här. - Han vill hjälpa, låt honom hjälpa.
Vi behöver alla händer.
Okej.
Dessa är prioritet nummer ett! Så många vi kan få tag på.
Den här är utbränd. Den här är bra. De finns i varje konsol, kraftrelä-
-och i varje utrustning på skeppet. Öppna, dra ut dem och gå vidare.
- Vad kallar du dem? - Saker som gör att det funkar.
Vi bör hitta fungerande delar på bryggan, i kontrollrummet-
-och nervgränssnitt-rum. - Nummer två, fråga inte vad de kallas.
- Jag vet inte ens hur de fungerar. - Vi måste få tag på reparationsrobotar-
-och sköldreläer. - Om det fortfarande finns tid-
-går vi till de andra målen. - Hur mycket tid har vi?
- Vi bedömer det när vi är ombord. - Det blir svårt och farligt.
Gör inga misstag. Vi måste rädda dessa saker om vi ska överleva.
Ring upp porten. Alla backar.
Skicka kinon.
Det börjar redan bli varmt, men luften...går fortfarande att andas.
- Det är grönt ljus. - Vi går.
Bilda era team och var redo.
Jag avläser kraft och livsuppehållande på bryggan och kontrollrummet.
- 40 minuter tills skölden sviktar. - Det är tiden vi har.
Löjtnant, ditt team går till vapnen. - Ni vet era uppdrag, kör!
- Telford här. Vi har 40 minuter på oss. - Okej, vi går.
- David, var försiktig. - Det är jag.
Någon bör rapportera till hemvärlds- kommando, förklara vad som pågår.
Gör det. När du är tillbaka, kan du förklara det för mig.
- De måste tro att vi är döda. - Det hände inte.
- Inte oss... - Du kan säga vad du vill.
Säga åt mig att ta en tidslinje i taget-
-men om Rush inte hade sänds tillbaka, skulle alla ha varit döda nu.
Rör på er, kom igen!
Vi börjar här. Vi gör det snabbt. Sprid ut er. - Här borta, killar.
Försök få av larmet?
Börja längst bak!
Vi går nog inte in där.
Det här måste var rätt konstigt för er två, va?
Ja.
Hälften är utbrända av överbelastningen.
Jag tar vad vi kan. Hämta din CO2 nod. Vi måste andas också.
Penhall, du är med mig.
Det är halvtid, börja packa ihop allt!
Gå tillbaka till porten, så snabbt ni kan. Gå!
- Det börjar bli varmt, va? - Ja, men det är en torr värme.
Vi drar härifrån. Rör på er.
Gå tillbaka till portrummet. Språngmarsch!
- Hur går det? - Vi äter i kväll.
- Stick härifrån. - Packar ihop det.
Vi drar.
Det var allt, vi drar!
- Vad tror du? - Det är inte på vår lista.
Det kan dubbla mängden av vapen vi kan få online.
- Har vi ens tid för det här? - Överste, vi har hittat utrustning-
-som kraftigt ökar vår vapenkapacitet, men vi har inte mycket tid.
- Vi bör riskera det! - För en gångs skull håller han med mig.
Jag hämtar de rätta verktygen.
Rör inte den skadade. Tusen volt går genom den.
Tror du inte att jag vet det?
Jag menade inte att smyga mig på dig. Är det den?
Ja. De andra tog delarna vi hade till portrummet.
Mitt yngre jag kommer tillbaka och hjälper. Jag vill inte vänta på honom.
Du litar inte heller på honom, va?
- Så vad gick fel? - Vad pratar du om?
- Jag tror inte du dödade alla med flit. - Jag försökte rädda dem!
Tror du jag köper den historien? Rush håller porten öppen-
-medan skeppet exploderar? - Jag struntar i vad du tror.
Inte sista gången du försöker göra mig till åsna?
Som senaste gången vi försökte ringa jorden i en stjärna, bland annat.
- Maskhålet var instabilt! - Vad hände egentligen.
- Deras blod är på dina händer. - Du gjorde nåt så de inte tog sig hem!
- Jag försökte köpa dem tid! - Ingen lever som kan bekräfta...
Släpp mig! Du är feg! Du trodde inte på uppdraget! Du är den som dödade dem!
Åh, nej...
Okej, här borta!
- Hej, Rush, var är ditt andra... - Han hittade nåt för vapensystemet.
- Jag går tillbaka för att hjälpa till. - Ring porten. Håll den öppen åt oss.
T.J. Få dem härifrån.
Stanna inte för länge! - Flytta er. Vi kommer att ringa upp porten!
- De ringer tillbaka. - Bra. - Det var snabbt.
Jag var inte klar. När Telford fick reda på att vi fortfarande var här vill han-
-använda stenarna för att byta med någon, helst med sig själv.
- Det var konstigt. - Det kan vänta. De vet att vi lever.
Åh, nej...
- Scott, var är du? - Hämtar nåt som ökar vapenkapaciteten.
Du har inte tid med det. Lokalisera Telford. Han svarar inte i radion.
Uppfattat, sir, vi kommer precis runt...
Scott, säg igen? Du blev avskuren.
Vi har hittat översten, sir. Han är död.
- Var är Rush? - Han är bredvid mig.
- Jag vet inte var den andra är. - Det gör jag.
Hej, Rush!
- Sir, Rush sprang ifrån mig. - Låt honom gå.
Skölden sviktar om några minuter. Låt honom gå, det är en order.
- Det var en olycka. - Jag tror dig.
- De kommer inte att göra det. - Nej.
Säg mig, när du ringde upp jorden...
Vad hände egentligen?
Jag berättade vad som hände.
Och nu försöker du besluta om du ska sitta i den där stolen eller inte.
Skulle inte du göra det i mitt ställe?
Jag är inte säker på om de Uråldrigas kunskap kan hjälpa dig nu.
Jag har inget att förlora just nu.
- Tänk vad jag kunde lära mig. - Du har inte mycket tid.
Tiden är relativ. Vi har just bevisat det, eller hur?
Så, vad väntar du på?
Jag behöver din hjälp.
Tack.
Adjö.
Kom igen, kom igen!
Det var så lite så.
Jag är okej.
- Nicholas... - Ja?
- Var är den andra Rush? - Jag vet inte.
- Du sa till Scott att du visste. - Jag letade men kunde inte hitta honom.
- Han kanske ville dö med skeppet. - Det låter inte som mig.
Du måste ändå vara nöjd med en sak.
Vi kan fixa skeppet och fortsätta med uppdraget.
Ja, naturligtvis.
Fortsätta med uppdraget.
SSG - SweSUB Group © taureane www.SweSUB.nu